АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1466/17 Справа № 203/2149/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Дніпро 11 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» третя особа з самостійними вимогами - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені; за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у лютому 2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах».

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було пошкоджено та постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у її вчиненні. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» з лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду 50 000 грн., франшизи 1 000 грн. Позивач письмово повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та направив заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, до теперішнього часу відшкодування виплачено не було. Посилаючись на дані обставини позивач просить стягнути зі страхової компанії 49 000 грн. в рахунок виплати страхового відшкодування та пеню за порушення строків її виплати за весь період прострочки. Вартість відновлювальних робіт склала 128 659, 45 грн., оскільки дана сума перевищує визначений страховим полісом ліміт різницю позивач просить стягнути з ОСОБА_3 разом з витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, за послуги евакуатора, послуги з оцінки вартості кузовних робіт у офіційного дилера Ніссан та зберігання автомобіля. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 втрати від курсової різниці, які він поніс в звязку із значним зменшенням курсу гривні по відношенню до Євро під час розгляду справи та моральну шкоду /т.ІІ, а.с.54-63/.

Також в даній справі було заявлено позов третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_3, в якому він послався на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача, від перебував за кермом автомобіля ОСОБА_2 та якої внаслідок отримав тілесні ушкодження, що завдало йому моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, глибокому нервовому потрясінні. З урахування зазначеного ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди в сумі 50 000 грн. /т.І, а.с.168-171/.

Рішенням Кіровського районного суду м Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78 659, 45 грн., суму франшизи в розмірі 1 000 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн., а всього стягнути 80 459, 45 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 49 000 грн., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 13 жовтня 2013 року по 19 квітня 2016 року в сумі 21 353, 25 грн., а всього стягнути 70 353, 25 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 також задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 15 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.ІІ, а.с.116-121/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 втрати від курсової різниці вартості запасних частин на час розгляду справи та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / т.ІІ, а.с.124-128/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 2013 року о 10-10 г. на перехресті вул.Свердлова та вул.Шмідта в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мітсубісі д/на АЕ 8913 СЕ під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, який належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва серії САО 254304 про реєстрацію транспортного засобу Ніссан д/н НОМЕР_2 /т.І, а.с.12/

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4, який знаходився за кермом транспортного засобу Ніссан д/н НОМЕР_2, внаслідок пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується наданими останнім медичними довідками щодо обстеження та проходження лікування /т.І, а.с.173,174-175/, висновком судової медичної експертизи №3243е від 25 серпня 2016 року /т.ІІ, а.с.85-87 т.2/.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05червня 2013 року, що набрала законної сили, ОСОБА_3 за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 27 квітня 2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /т.І, а.с.14/.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника транспортного засобу Мітсубісі д/на АЕ 8913 СЕ, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» згідно полісу АЕ/1886832 від 24 квітня 2013 року, з лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду 50 000 грн., франшиза 1 000 грн. /т.І, а.с.26/.

30 квітня 2013 року ОСОБА_2 письмово повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та 05 липня 2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування /т.І, а.с.15, 18/.

07 серпня 2013 року ОСОБА_2 повторно направляв заяву про виплату страхового відшкодування /т.І, а.с.19/.

Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» на заяву позивача від 05 липня 2013 року зазначено, що остання була отримана страховиком 15 липня 2013 року та доказів іншого матеріали справи не містять.

На час розгляду справи у суді першої інстанції страховиком не було виплачено позивачу суму страхового відшкодування.

Таким чином, останній день для виплати страхового відшкодування в межах строків, визначених п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплинув 12 жовтня 2013 року. Отже, період просрочки виплати страхового відшкодування можна визначити з 13 жовтня 2013 року по 19 квітень 2016 року, враховуючи дату надання останніх уточнень позовних вимог.

У період з 04 липня 2013 року по 27 грудня 2013 року позивачем було зроблено відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу, що було здійснено ПП ОСОБА_5 Загальна вартість ремонту склала 128 659, 45 грн., яку було сплачену позивачем.

Дані обставини підтверджуються копіями замовлення-наряду, рахунку на оплату, товарними чеками №12 від 27 листопада 2013 року та №27 від 11 грудня 2013 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №620/1 від 27 грудня 2013 року /т.І, а.с.52-54, 55-57, 58, 63, 64/.

В свою чергу обґрунтованість понесення зазначених вище витрат на відновлювальний ремонт підтверджується довідкою ДАІ та звітом №44/2013 від 04 червня 2013 року ПП ОСОБА_6 з додатками, в яких зафіксовано механічні пошкодження, заподіяними автомобілю НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди 27 квітня 2013 року.

Встановивши зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду та пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 13 жовтня 2013 року по 19 квітня 2016 року.

Також погоджується з висновком про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Як вже вище зазначалося, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_2 було пошкоджено та вказані події негативно вплинули на його психічний стан та він зазнав психічний переживань через пошкодження майна та стану здоровя рідного сина ОСОБА_4, який перебував за кермом під час дорожньо-транспортної пригоди. Дані обставини викликали в нього ускладнення стану здоровя. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль, який також було знято з офіційної гарантії, що позбавило позивача привілеїв з приводу сервісного обслуговування у офіційного дилера Ніссан.

Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

З урахуванням вимог розумності та справедливості колегія суддів приходить до висновку про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 1 000 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 втрати від курсової різниці, які він поніс в звязку із значним зменшенням курсу гривні по відношенню до Євро під час розгляду справи та яка полягає у різниці вартості запасних частин за офіційним курсом НБУ на час їх придбання та на час розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами зокрема про стягнення з відповідача фактично понесених матеріальних витрат, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, відшкодування коштів, які вже були сплачені позивачем на час розгляду справи.

Фактично понесені ОСОБА_2 витрати на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу складають 128 659, 45 грн., що підтверджується відповідними копіями замовлення-наряду, рахунку на оплату, товарними чеками та квитанцією до прибуткового касового ордеру, які вже були перелічені вище.

З наданої позивачем копією замовлення-наряду вбачається, що вартість наданих послуг та замінених деталей автомобіля визначено у гривневому еквіваленті та загальну суму ремонту також сплачено позивачем у гривні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення втрати від курсової різниці, у звязку із значним зменшенням курсу гривні по відношенню до Євро під час розгляду справи є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності в цій частині рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення заявлених останнього позовних вимог. В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_7