РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1344/17

Провадження № 2/643/2559/17

13.04.2017 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені ОСОБА_2» про визнання трудового договору в частині визначення строку недійсним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати трудовий договір від 22.04.214 р., укладений між ним та Державним підприємством «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В.Лисенка», в частині визначення строку недійсним та вважати його укладеним на невизначений строк від часу його укладання з 22.04.2014 р. Скасувати наказ Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету ім..ОСОБА_2» від 20.12.2016 р. № 166к в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади заступника начальника відділу гастрольної діяльності та міжнародних звязків та поновити його на даній посаді з моменту звільнення 31.12.2016р.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що хоча трудовий договір визначає кінцевий термін знаходження його на посаді заступника начальника відділу гастрольної діяльності до 31.12.2016 р., дія даного договору фактично була продовжена, так як трудові відносини після закінчення дії договору фактично тривали, оскільки 08.01.2017 р. він виконував свої професійні обовязки, а саме, організовував відправлення артистів театру на фестиваль оперного мистецтва до Нідерландів. І оскільки трудові відносини фактично тривали і жодна сторона не поставила вимогу про їх припинення, то він вважав, що трудовий договір продовжений на невизначений термін. На наступний день він дізнався, що його звільнено в звязку із закінченням дії строкового договору. Під час звільнення він дізнався, що законних підстав для укладання строкового трудового договору при прийомі його на роботу не було, так як відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При цьому, позивач зазначає, що в жодному документі, а саме: у заяві працівника про прийняття на роботу, у трудовому договорі, у наказі про прийняття на роботу, у додатковій угоді не зафіксовано жодної умови про строковість трудового договору, не зазначено привязки строку до характеру роботи, або певної події, або випадків, передбачених законодавчими актами. І за відсутності умов для укладання строкового договору, він вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору в частині визначення строку його дії.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і надала пояснення відповідно до обставин та правового обґрунтування, викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4Є позов не визнав і пояснив, що між позивачам та відповідачем був укладений строковий договір, укладання якого в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до написаної власноручно позивачем заяви від 22.04.2014 р. ОСОБА_1 просить прийняти його на роботу у театр по строковому трудовому договору на посаду заступника начальника відділу гастрольної діяльності та міжнародних звязків, що свідчить про виявлення його бажання працювати саме за строковим трудовим договором, що є інтересом працівника в розумінні статті 23 КЗпП України. Крім того, відповідно до заяви позивача від 22.06.2015 р. останній просить внести зміни до строкового трудового договору, та вважати строком його закінчення - 31.12.2016 р., і відповідно до даної заяви була укладена додаткова угода № 1 до строкового трудового договору від 22.04.2014 р., якою було визначений кінцевий термін дій договору 31.12.2016 р., що також свідчить про бажання відповідача визначити строк закінчення трудового договору. Також представник відповідача зазначив, що крім інтересу працівника, другою підставою для укладання саме строкового трудового договору відповідно до ст. 23 КЗпП України, є випадок, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи. Характер роботи позивача виражається у співробітництві з іноземними особами щодо взаємодії з ДП «ХНАТОБ» в питаннях організації постановки конкретно визначених вистав в період до 31.12.2016 р. ( з урахуванням підписаної сторонами Додаткової угод до трудового договору). Таким чином, зважаючи на характер роботи позивача, доцільним було укладання саме строкового договору, оскільки ані театр, ані позивач не мали змоги передбачити розвиток міжнародного співробітництва театру, що було основою посадових обовязків позивача. Щодо посилання позивача на те, що трудові відносини тривали після дати його звільнення, то представник відповідача зазначив, що акт, наданий позивачем в підтвердження виконання своїх обовязків 08.01.2017 р., складений в неробочій день неділю, а відповідно до п.6 трудового договору, встановлений 5-денний робочий тиждень, з вихідними субота та неділя, в звязку з чим, твердження позивача про появу на роботі у вихідний день у театрі, є його вільним волевиявленням та жодним чином не стосується виконання ним посадових обовязків. Щодо обізнаності позивача про його звільнення, то ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення і на його адресу завчасно направлено листа за вих.№-1-03/1310 від 28.12.2016 р., в якому було запропоновано зявитися 03.01.2017 р. до відділу кадрів за отриманням трудової книжки у звязку із звільненням у неробочий день(лист доставлено за місцем обслуговування 30.12.2016 р.)

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, подані сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1М був прийнятий на посаду заступника начальника відділу гастрольної діяльності Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету ім..ОСОБА_2» за наказом по підприємству № 61к від 22.04.2014 р. з 23.04.2014 р. по 30.06.2015 р. на підставі особистої заяви на умовах строкового трудового договору. В заяві про прийняття на роботу від 22.04.2014 р. позивач зазначив, що просить його прийняти на роботу по строковому трудовому договору з 23.04.2014 р. по 30.06.2015 р., що підтверджується наказом, заявою ОСОБА_1 та трудовим договором (а.с.11, 12, 13).

На підставі особистою заяви позивача від 22.06.2015 р. про внесення змін до строкового трудового договору в частині зміни терміну дії договору до 31.12.2016 р. була укладена Додаткова угола № 1 від 22.06.2015 р. до строкового трудового договору від 22.04.2014 р., за якою п.12 розділу «Термін дії договору та інші умови договору» було змінено і визначено строк дії договору з 23.04.2014 р. по 31.12.2016 р., що підтверджується заявою ОСОБА_1, Додатковою угодою (а.с.14,15).

Згідно наказу по підприємству № 166к від 20.12.2016 р. ОСОБА_1 заступника начальника відділу гастрольної діяльності та міжнародних звязків 31.12.2016 р. звільнено у звязку з закінченням терміну строкового трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить власноручний підпис (а.с.17-18).

Відповідно до п.2 ст. 23 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку ( пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Оцінивши доводи позивача про незаконність укладення з ним саме строкового трудового договору і визнання в цій частині положень договору недійсними та визнання, що договір укладений на невизначений строк, суд вважає, що дані доводи є необгрунтованими та такими, що не відповідають встановленим судом обставинам.

Відповідно до ст. 21, ст. 23 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, укладена за певними умовами. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п.9 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у

разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Так, відповідно до написаної власноручно позивачем заяви від 22.04.2014 р. ОСОБА_1 просить прийняти його на роботу у театр по строковому трудовому договору, на посаду заступника начальника відділу гастрольної діяльності та міжнародних звязків, що свідчить про виявлення його бажання працювати саме за строковим трудовим договором, що є інтересом працівника в розумінні статті 23 КЗпП України. Крім того, відповідно до заяви позивача від 22.06.2015 р. останній просить внести зміни до строкового трудового договору, та вважати строком його закінчення - 31.12.2016 р., і відповідно до даної заяви, була укладена додаткова угода № 1 до строкового трудового договору від 22.04.2014 р., якою було визначений кінцевий термін дій договору 31.12.2016 р., що також свідчить про бажання відповідача визначити строк закінчення трудового договору.

Таким чином, твердження позивача про те, що в жодному документі не зафіксовано ні однієї умови про строковість трудового договору не відповідає дійсності, і навпаки, саме з представлених суду документів, зазначених вище, вбачається, що позивач сам висловив своє бажання до укладання строкового договору.

Не спростовані позивачем, на думку суду, і заперечення відповідача в тій частині, що трудові відносини з позивачем не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру його роботи, оскільки характер роботи позивача виражається у співробітництві з іноземними особами щодо взаємодії з театром в питаннях організації постановки конкретно визначених вистав в період до 31.12.2016 р., з урахуванням підписаної сторонами додаткової угод до трудового договору, оскільки ані театр, ані позивач не мають змоги передбачити розвиток міжнародного співробітництва театру.

Суд також вважає безпідставними та недоведеними доводи позивача в тій частині, що його трудовий договір слід вважати продовженим на невизначений термін, так як трудові відносини між ним та театром фактично тривали, бо він виконував свої трудові обовязки після закінчення строку дії договору, і жодна сторона не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Між тим, належних доказів на підтвердження того факту, що позивач фактично виконував свої трудові обовязки після закінчення строку трудового договору суду не надано.

Акт, наданий позивачем в підтвердження виконання своїх трудових обовязків 08.01.2017 р., складений в неробочій день неділю, а відповідно до п.6 трудового договору, встановлений 5-денний робочий тиждень, з вихідними субота та неділя; наказів (розпоряджень) по підприємству про залучення працівників, зокрема, позивача, до роботи у вихідні дні, як то передбачено ст. 71 КЗпП України не було, в звязку з чим, твердження позивача про появу на роботі у вихідний день у театрі, є його вільним волевиявленням та жодним чином не стосується виконання ним посадових обовязків.

Надану суду в якості доказу копію листа з журналу виходу працівників на роботу, суд вважає недопустимим та неналежним доказом, так як відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення по справі. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналах, а якщо подано копію письмового доказу, то суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Так як такого клопотання заявлено суду не було, оригінал суду не представлений, то відповідно до положень ст. 59 ЦПК України данний доказ вважається недопустимим. Крім того, із його змісту неможливо встановити дату здійснених записів, в звязку з чим, на думку суду в ньому відсутня інформація щодо предмету доказування, що робить його також неналежним.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, в силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Проте такі наслідки не наступають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових відносин. Вимога власника оформлюється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією одержати трудову книжку і розрахунок із заробітної плати. При відмові працівника визнати зустрічні дії складається акт, а при відсутності на роботі в останній день дії строкового трудового договору у цей день направляється працівникові повідомлення про необхідність одержанні трудової книжки і розрахунку із заробітної плати.

Як свідчать надані суду докази, а саме, виписки з табелю обліку використання робочого часу (а.с.35-36) ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 26.12.2016 р. до 31.12.2016 р., тобто був відсутній в останній день строку трудового договору, в звязку з чим, адміністрацією театру 28.12.2016 р. було направлено позивачу листа, в якому йому було запропоновано зявитися до відділу кадрів театру за отриманням трудової книжки 03.01.2017 р. (а.с.37-39), крім того, як свідчить запис у наказі № 166к від 20.12.2016 р. про звільнення ОСОБА_1 був під особистий підпис ознайомлений із його звільненням з 31.12.2016 р. за п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.17-18) і з ним було здійснено розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці (а.с.40).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка працює в театрі начальником відділу кадрів, показала, що про звільнення ОСОБА_1 був попереджений нею особисто ще задовго до дня настання останньої дати дії трудового договору, всередині грудня 2016 р.

Таким чином, відповідач виразив свою вимогу на припинення трудових відносин з позивачем, що виключає можливість застосування положень ст. 39-1 КЗпП України до спірних правовідносин.

Працівник, що уклав строковий трудовий договір, по закінченню обумовленого строку підлягає звільненню без його особистої заяви, за наказом власника. Наказ про звільнення має бути виданий в останній день тривалості дії строкового договору або до цього, але, в будь-якому разі, останнім днем звільнення повинен бути зазначений останній день роботи по договору. При цьому, законодавством не встановлено обовязку власника попереджувати працівника про майбутнє звільнення у звязку з закінченням строку трудового договору.

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання позову обгрунтованим та задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11,60,209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.М. Горбунова