Справа № 541/1471/17
Номер провадження 2/541/808/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 серпня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі - Олешко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

10.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що у них з відповідачем є двоє спільних неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дітей, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково. Пояснив, що дійсно у них з позивачкою є двоє спільних дітей. Він самостійно забезпечував своїх дітей до кінця червня 2017 року. А потім позивачка стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, вимагаючи більше коштів, а тому він перестав надавати їй кошти. Згоден платити на двох дітей 1/3 частину від свого заробітку (доходу).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3-4). Діти перебувають на утриманні матері, позивачки по справі (а.с.6).

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Зазначений обов'язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4-5).

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дітей.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень частини першої статті 184 СК України, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні частки доходу що підлягає до стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму, що існує в державі Україна для дітей відповідного віку, ту обставину, що він повинен забезпечити належний рівень життя як дітям, так і собі, що мати дітей також повинна докладати зусилля для їх забезпечення та вважає, що аліменти з відповідача, слід стягувати у розмірі 1/3 частини від його заробітку, як з особи, яка має стабільний дохід, що відповідатиме як інтересам дітей так і не призведе до порушення прав відповідача, буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88; 208; 214; 215; 218 ЦПК України; ст.ст. 180; 181; 182 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Зубівка Миргородського району Полтавської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2017 року і до повноліття дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Стягти з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко