_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9360/17
Провадження № 2/520/8589/17
УХВАЛА

10.08.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, прийняте державним реєстратором ОСОБА_3, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» на підставі якого 09.03.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №19404012 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»;

- скасувати запис про право власності №19404012 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.08.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату і час проведення попереднього судового засідання.

До позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано заяву про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку коли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Позивач звертаючись до суду з зазначеною заявою зазначив, що ним подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності щодо квартири АДРЕСА_3.

Позивач в обґрунтування позовних вимог та заяви про забезпечення позову посилається на те, що 11.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 62390,00 дол. США під 13,0 % річних, строком до 11.04.2025 року.

Для забезпечення виконання вказаного договору 11 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1750, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно умов якого, ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Як зазначено позивачем, надалі ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року, а також право вимоги за договором іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. У звязку з чим, внаслідок укладення вказаної угоди ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 11 квітня 2008 року на квартиру АДРЕСА_5.

09.03.2017 року за заявою ТОВ «Кей-Колект» Державний реєстратор ОСОБА_3, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: м. Одесі, вул. Космонавтів, буд.9, кв. 16.за ТОВ «Кей-Колект».

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2017 року, номер запису про право власності 19404012, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки (квартири) номер 1750, виданий 11.04.2008 року, видавник - приватний нотаріус ОСОБА_4, повідомлення, серія та номер:-, видавник: -; вимога, серія та номер 735801/Р312, виданий 23.06.2016, видавник ТОВ «Кей- Колект», свідоцтво, серія та номер: 2754, виданий 10.04.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора ОСОБА_3 про реєстрацію квартири за ТОВ «Кей-Колект» є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ «Кей-Колект» було проведено на підставі договору іпотеки, в якому, виходячи з позиції відповідача, міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою природою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивач вважає, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України; наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, що є позичальником; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

З огляду на вказане, враховуючи положення ст. 1 цього Закону, що є чинними на момент спірних правовідносин, позивач посилається на те, що не може бути примусово відчужена без згоди власника - ОСОБА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, на підставі положень цього договору. Як зазначено позивачем, при здійсненні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» відповідач та державний реєстратор наведену обставину не врахували, що призвело до вчинення реєстраційних дій з порушенням закону та прав позивача та незаконного переходу права власності від позивача до ТОВ «Кей-Колект», що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом для захисту своїх інтересів та майнових прав.

У звязку з чим позивач також вважає, що є необхідність у вжитті заявлених заходах забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на його користь.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом перевірено та встановлено, що дійсно квартира АДРЕСА_6 належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1747.

09.03.2017 року державним реєстратором ОСОБА_3, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34229348 від 13.03.2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7, за ТОВ «Кей-Колект».

Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №88980750 від 07.06.2017 року.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно перереєстрації права власності на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_6 за ТОВ «Кей-Колект», яка належала на праві власності позивачеві; спірне нерухоме майно на цей час належить на праві власності відповідачеві ТОВ «Кей-Колект», тому вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки на підставі вищевикладених обставин зазначених позивачем суд вважає, що є існування загрози невиконання та утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, оскільки перебуваючи у власності ТОВ «Кей-Колект» квартира може бути в будь-який час відчужена ТОВ «Кей-Колект», що зробить неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, у звязку з чим, суд вважає, що заява позивача представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/9360/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, а саме:

- Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.