Справа № 130/1351/15-ц Провадження № 22-ц/772/1729/2017Головуючий в суді першої інстанції Сенько Л. Ю.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянтки, відповідачки-позивачки ОСОБА_2, її представника, адвоката Зінченка А.А., представника позивача-відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк» Ткача Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7-

сандрівни про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 ро-ку,

В С Т А Н О В И Л А:

12 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36711,33 доларів США ( т. 1, а. с. 2-3 ). Позов мотивований тим, що між банком та ОСОБА_5 13 травня 2008 року був укладений кредитний договір № HML0GA, на виконання умов якого позивач надав ОСОБА_7 кредит в сумі 26055,00 доларів США на строк до 13 травня 2028 року, а відповідач зобов'язався вчасно повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку та строки, встановлені дійсним правочином. Однак ОСОБА_5 належним чином своїх зобов'язань за до-говором не виконує, через що станом на 15 квітня 2015 року у нього склалася заборгованість у розмірі 36711,33 доларів США, з яких: 28604,23 долари США - заборгованість за кредитом, 4139,03 доларів США - заборгованість по процен-тах за користування кредитними коштами, 850,87 доларів США - заборгова-ність по комісії за користування кредитом, 1358,65 доларів США - пеня за не-своєчасність виконання договірних зобов'язань, 10,91 доларів США - штраф ( фіксована частина ), 1747,64 доларів США - штраф ( процентна складова ). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_6 13 травня 2008 року укладений договір поруки. Проте від-повідачі, отримавши від банку письмову вимогу від 22 грудня 2014 року № 30.1.0.0/2-202 з інформацією про невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредитних коштів та пропозицією у термін не піз-ніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прост-рочену заборгованість, залишили її без належного реагування. З огляду на вик-ладені фактичні обставини позивач просив суд його вимоги задоволити у пов-ному обсязі.

29 липня 2015 року ОСОБА_6 звернулася в суд із зустрічним позо-вом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою ( т. 1, а. с. 65-66 ), посилаючись на те, що 08 лютого 2012 року, 12 червня 2013 року між кре-дитором та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного дого-вору, внаслідок яких щомісячний платіж, який має вноситися ОСОБА_5, збільшився з 429,27 до 496,62 доларів США, чим збільшився обсяг відпові-дальності поручителя без її на те згоди. На підставі статті 559 ЦК України ОСОБА_6 просила суд визнати її поруку припиненою.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2015 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження ( т. 1, а. с. 69 ).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року позов задоволений частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року № HML0GA ста-ном на 15 квітня 2015 року в сумі 34952,78 долари США, що станом на 27 лю-того 2017 року еквівалентно 942903,67 гривням, з яких: 28604,23 долари США - заборгованість за кредитом, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 771642,01 гривням, 4139,03 долари США - заборгованість за відсотками, що ек-вівалентно станом на 27 лютого 2017 року 111656,54 гривням, 850,87 доларів США - заборгованість з комісії, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалент-но 22953,49 гривням, 1358,65 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зо- бов'язань за договором, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 36651, 62 гривні, з кожного з відповідачів стягнуто на користь банку по 1827,00 гри-вень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог банку відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приват-Банк» про визнання поруки припиненою відмовлено ( т. 2, а. с. 36-41 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 27 лютого 2017 року, відповідачка-позивачка ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу, де просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення про відмову бан-ку у позові про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, задово-лити зустрічний позов про визнання поруки припиненою. Апелянтка посилаєть-ся на ухвалення судом оскаржуваного рішення з порушенням, неправильним за-стосуванням норм матеріального або процесуального права, за неповно вста-новлених обставин справи, вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи ( т. 2, а. с. 79-83 ).

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року ( т. 2, а. с. 89 ) клопотання ОСОБА_6 задоволене та поновлено їй процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Жмеринського міськ-районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_8 та її представника, заперечення на апеляційну представника банку, до-слідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупнос-ті, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не під-лягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обстави-ни, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підт-верджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення спра-ви, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановле-них обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинст-ва, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дос-ліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 існує укладений та дійсний кредитний договір від 13 травня 2008 року № HML0GA з додатковими угодами від 08 лютого 2012 року, від 12 червня 2013 року, згідно умов яких позичальник отримав у кредит 26055,00 до-ларів США на строк до 13 травня 2028 року. ОСОБА_6 поручилася за належне, у повному обсязі виконання ОСОБА_5 зобов'язань за укла-деним правочином. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов'я-зань у нього станом на 15 квітня 2015 року утворилася визначена позивачем за-боргованість. Суд встановив, що матеріалами справи доводиться видача банком 14 травня 2008 року позичальникові коштів по кредитному договору в розмірі 26055,00 доларів США, здійснення погашення ОСОБА_5 отриманого кредиту, але несвоєчасно, не в повному обсязі, внаслідок чого на прострочену заборгованість нараховувалася пеня, а загальний розмір такої заборгованості за тілом кредиту та відсотками збільшувався. Останнє зарахування коштів на рахунок позичальника відбулося 31 липня 2014 року. Як наслідок, відповідачам рекомендованим поштовим відправленням направлялося повідомлення про наявність простроченої заборгованості і необхідність її погашення у п'ятиден-ний строк з дня отримання цього повідомлення, інакше заявлятиметься вимога про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нарахованих процен-тів, штрафних санкцій.

Таким чином банком змінено строк повернення кредиту у повному обсязі.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, врахувавши висновок судової економічної експертизи від 29 березня 2016 року № 07/10/2015-02, зазначивши про віднесення правовідносин, які мають місце між стронами у справі, до зо-бов'язальних, врегульованих нормами ЦК України, керуючись статтями 11, 509, 526, 530, 533, 536, 549, 553-559, 611, 612, 614, 625, 626, 629, 631, 1048, 1050, 1054, 1056-1 цього Кодексу, суд дійшов висновку про необхідність част-кового задоволення позову банку та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до банку про визнання поруки припиненою.

Вирішуючи вимоги банку про стягнення кредиту, отриманого в доларах США, із зазначенням гривневого еквіваленту цих коштів, суд послався на пра-вову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 6-145цс14, де зазначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не вста-новлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вирі-шуючи питання про стягнення з відповідачів заборгованості з комісії, пені, штрафів, суд послався на те, що недійсність умов договору щодо встановлення ви-плат з комісії та пені уже була предметом судового розгляду, за результатом якого у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Стосовно стягнення штрафів суд на підставі статей 549, 509, 550 ЦК України, умов дійс-ного кредитного договору з додатками, аналізу розрахунку заборгованості дій-шов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват-Банк» в цій частині.

Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що згідно частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеля-ційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інс-танції.

Право визначення підстав і предмета позову у відповідності з нормами ста-тей 3, 10, 31 ЦПК України належить виключно позивачеві.

Звертаючись з позовом в суд, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року № HML0GA у роз- мірі 36711,33 доларів США, що за курсом 22,92 відповідно до службового роз-порядження НБУ від 15 квітня 2015 року становило 841423,60 гривні.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою суд відмовив з огляду на те, що така вимога є недоведеною. Поси-лаючись в обгрунтування позову на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя без згоди на те, ОСОБА_6 вказувала лише на збільшення суми щомісячного платежу з 429,27 доларів США до 468,73 доларів США, а по-тім до 496,62 доларів США. Натомість суд підкреслив, що укладеними банком та ОСОБА_5 додатковими угодами до кредитного договору від 08 лю-того 2012 року № 1 та від 12 червня 2013 року № 1 обсяг відповідальності по-ручителя не збільшився, оскільки в даному випадку для позичальника змінився лише розмір коштів на сплату страхових платежів у порядку, передбаченому підпунктами 2.1.3., 2.2.7, про стягнення яких позивачем вимоги не заявлені. Та-ка позиція суду узгоджується з висновком проведеної судової економічної екс-пертизи від 29 березня 2016 року № 07/10/2015-02, з якого вбачається, що у роз-мірах складових виданого 13 травня 2008 року ОСОБА_5 кредиту ( 25 тисяч доларів США на споживчі цілі, 750 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 180 доларів США на страхування майна, 125 доларів США на особисте страхування ), у розмірах процентної ставки, строків повернення кредиту змін не відбулося. З досліджених судом додаткових угод вбачається списання позичальнику забор-гованості з пені та реструктуризація наявної заборгованості, що в загальному не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Доводи ОСОБА_2 про збільшення щомісячних платежів спростовуються вказаним вис-новком судової економічної експертизи від 29 березня 2016 року № 07/10/2015-02.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, вірними та справедливи-ми.

Не дивлячись на часткове задоволення позовних вимог, ПАТ КБ «Приват-Банк» рішення суду не оскаржує.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_6 зазначає й інші обгрунтуван-ня його незаконності, ніж доводи, що були викладені нею у зустрічній позовній заяві. Крім збільшення без її згоди відповідальності як поручителя шляхом укладення 08 лютого 2012 року та 12 червня 2013 року додаткових угод № 1, її порука, як вважає ОСОБА_6, є припиненою, на підставі частини четвер-тої статті 559 ЦК України, оскільки договором поруки не встановлено строку його припинення в розумінні статті 251 ЦК України. ОСОБА_5 припи-нив виконувати свої зобов'язання по погашенню чергових платежів у вересні 2014 року, даний позов пред'явлений банком лише у квітні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, а направлення банком вимоги від 22 грудня 2014 року № 30.1.0.0/2-202, на думку апелянтки, не змінює обов'язку банку звернутися в суд з позовом до неї у строк до лютого 2015 року. Крім цього, ОСОБА_5 зазначає про отримання позичальником кредитних коштів ли-ше у розмірі 25 тисяч доларів США, з яких погашено 2223,19 долари США, то-му за різницею цих сум заборгованість залишається в сумі 22776,81 доларів США, а не 28604,23 долари США визначені позивачем.

Доводи апелянтки слід оцінювати критично з врахуванням того, що строк дії кредитного договору визначений його сторонами до 13 травня 2028 року. Умовами договору поруки ( пункти 5, 6 ) передбачено, шо у випадку невико-нання боржником будь-якого зобов'язання, визначеного пунктом першим цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазна-ченням невиконаного ( них ) зобов'язання ( нь ). Поручитель зобов'язаний ви-конати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п'яти календарних днів з моменту отримання зазначеної вимоги.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України встановлено, що порука припи-няється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено ( що має міце у даному випадку ), порука припиня-ється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконан-ня основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимога про необхідність виконання зобов'язань за дійсним правочином від 22 грудня 2014 року № 30.1.0.0/2-202 ( т. 1, а. с. 9 ) направлялася обом відпові-дачам, ними була отримана, однак залишена без належного реагування. Протя-гом шести місяців від зазначеної дати ( з врахуванням дати отримання вимоги ) банк звернувся в суд з цим позовом - 12 травня 2015 року.

Безпідставним є твердження апелянтки про припинення поруки внаслідок пропуску кредитором шестимісячного строку для звернення з вимогою до пору-чителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Безспірним є факт зміни банком строку виконання такого зобов'язання шляхом направлен-ня обом відповідачам вимоги від 22 грудня 2014 року № 30.1.0.0/2-202. 12 трав-ня 2015 року, в установлений шестимісячний строк банк звернувся в суд з да-ним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апелянтки надуманими та безпідставними, спрямованими виключно на уникнення власної відповідально-сті, визначеної діючими договірними зобов'язаннями.

Стосовно суми отриманого кредиту слід звернути увагу на розділ 8 кредит-ного договору від 13 травня 2008 року № HML0GA, де визначено, що банк зобов'язаний надати ОСОБА_5 шляхом видачі готівки через касу у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 32155,00 доларів США на наступні цілі: 25 тисяч доларів США на споживчі цілі, 750 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кре-диту, 180 доларів США на страхування майна, 125 доларів США на особисте страхування, 6100,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. цього договору. З аналізу додаткових угод № 1 кожна від 08 лютого 2012 року та 12 червня 2013 року, як уже зазна-чалося, не вбачається збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_6 як поручителя боржника.

Розрахунок апелянтки заборгованості боржника простим арифметичним способом, а саме шляхом віднімання від 25 тисяч доларів США кредиту на спо-живчі цілі 2223,19 доларів США, сплачених в рахунок погашення заборгованос-ті, є помилковим, таким, що суперечить умовам кредитного договору, тому не може прийматися до уваги.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі до-казів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо на-явності підстав для часткового задоволення позову банку про солідарне стяг-нення коштів з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Також суд не помилив-ся, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про виз-нання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги відповідачки-позивачки ОСОБА_6 не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої ін-станції. Дане рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесу-ального права, є законним, справедливим та обґрунтованим, тому підстав для його скасування, задоволення позовних вимог сторін у справі у повному обсязі - немає.

Згідно з нормами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лю-того 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товарис-тва комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кре-дитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк» про припинення поруки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізова-ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: