АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4068/16-ц Номер провадження 22-ц/786/859/17Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі: Радько О.М.

за участі представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", треті особи: Полтавська міська рада, Управління житлово-комунального господарства Полтавського міськвиконкому, приватний нотарус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Управління майном комунальної власності міста, Полтавська обласна державна адміністрація про визнання недійсним договору іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

24 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 12 травня 2016 року державним виконавцем Октябрського ВДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Жовтнева, 34, накладений арешт на підставі виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно, вчиненого у вересні 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу округу ОСОБА_4

Також вказував, що зазначені нежитлові приміщення перебувають в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки №РМ-8МЕО00/006/2008 від 06 лютого 2008 року. На час вчинення виконавчого напису, в Ленінському районному суді м. Полтави перебувала справа №553/500/15-ц про стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитними договорами.

Посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на майно за договором іпотеки нотаріус не переконалася належним чином у безспірності розміру суми заборгованості та направленні боржнику письмової вимоги, чим порушила норми Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», позивач просив визнати виконавчий напис №2321, вчинений 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 134,5 кв.м, що знаходяться за адресою м. Полтава, вул. Жовтнева, 34, будинок А-2 таким, що не підлягає виконанню.

27 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору іпотеки. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що між ним та ЗАТ "ОТП Банк" пра-вонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк"укладений договір іпотеки №РМ-SMED00/006/2008 від 06 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріа-льного округу ОСОБА_5,з метою забезпечення виконання ним зобов'язань за кредитними договорами №CM-SMED00/006/2008/1 від 06 лютого 2008 року та №CM-SMED00/006/2008/1 від 06 лютого 2008 року зі всіма існуючими і майбутніми змінами та додатками до нього.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в буд. А-2 загальною площею 134,5 кв.м, в загальному користуванні в буд. А-2 знаходяться сходи-20 площею 12,2 кв.м, за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 34, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». В оспорюваному договорі іпотеки зазначено лише адресу та площу майна, не зазначено, що приміщення є підвальним, та не зазначено площу та літери кожної кімнати. За адресою по якій знаходиться предмет іпотеки також знаходиться інше майно з такою ж площею як вказано в договорі іпотеки, належне Полтавській міській раді, тому у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, буде не можливо ідентифікувати яке саме майно (приміщення, кімнати, площа) відноситься до іпотеки.

Також вказував, що будівлю, розташовану за адресою м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), 34, включено до реєстру памяток архітектури місцевого значення, однак, при передачі в іпотеку обєкту культурної спадщини, в порушення ст. 6 Закону України «Про іпотеку», не було отримано погодження органу охорони культурної спадщини або іншого уповноваженого органу.

Окрім того, вказував, що вартість предмету іпотеки було визначено без урахування Методики грошової оцінки памяток, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1447.

Мотивуючи тим, що при укладенні договору іпотеки не було дотримано норм ст. 18 Закону України «Про іпотеку» стосовно зазначення істотних умов договору, просив договір іпотеки нерухомого майна №РМ-8МЕБ00/006/2008, укладений 06 лютого 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №271 визнати недійсним.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2016 року зазначені позови ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року у позові ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та у позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визнати виконавчий напис №2321, вчинений 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4О таким, що не підлягає виконанню та визнати недійсним договір іпотеки № РМ-8МЕБ00/006/2008 від 06 лютого 2008 року.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 своє заперечення надало Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", в якому, спростовуючи доводи апелянта, просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і оґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що між ОСОБА_3 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", укладено договір іпотеки №РМ-SMED00/006/2008 від 06 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитними договорами №CM-SMED00/006/2008/1 від 06 лютого 2008 року та №CM-SMED00/006/2008/1 від 06 лю-того 2008 року зі всіма існуючими і майбутніми змінами та додатками до нього.

Згідно умов п. 2.1 вказаного договору іпотеки, іпотека забезпечує вимоги іпотеко-держателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитними договорами у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя:

2.1.1. Повернення кредиту: іотекодавець зобовязаний повністю повернути іпотеко-держателю суму отриманого кредиту не пізніше 06 лютого 2023 року відповідно до умов, встановлених п.п.1.5-1.6 кредитних договорів, чи в інший строк, встановлений в кредитних договорах. Сума кредиту може скласти: за кредитним договором №1 - 101386 доларів США, за кредитним договором №2 - 114614,00 доларів США, а всього 216 000 доларів США.

2.1.2. Сплату процентів за користування кредитом в розмірі, в порядку та в строки, передбачені кредитним договором.

2.1.3. Сплату пені за прострочення повернення кредиту та процентів, а також сплату штрафу за нецільове використання кредиту.

2.1.4. Відшкодування збитків, витрат та будь-яких інших штрафів, комісій, викликаних порушенням кредитного договору.

Пунктом. 3.1 договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в буд. А-2 загальною площею 134,5 кв. м, в загальному користуванні в буд. А-2 знаходяться сходи-20 площею 12,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 34, та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, реєстраційний номер обєкту: 21667967 та згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17554571, виданого КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 30 січня 2008 року.

Відповідно до п. 4.4. вказаного договору, вартість предмету іпотеки визначається за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем та становить 1 640 000 грн., що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 324 752,48 долари США.

Умовами п.п. 5.2, 7.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем будь-яких із його зобовязань за ст. 5 цього договору, іпотекодержатель має право на негайне виконання іпотекодавцем боргових зобовязань за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та з метою належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки передається, за бажанням іпотекодерджателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою. Згідно положень ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Нормами ст. 1 Закону України "Про іпотеку" №898-ІУ від 05 червня 2003 року визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За оскаржуваним договором іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в буд. А-2 загальною площею 134,5 кв.м, в загальному користуванні в буд. А-2 знаходяться сходи-20, площею 12,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 34, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, підставою недійсності правочину за нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови ст. ст. 18, 19 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 546, 577, 584, 586, 590, 591 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції, в свою чергу, встановлено, що в момент вчинення оспорюваного правочину сторони дотрималися вимог, які встановлені законодавством, досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. При цьому не встановлено підстав відповідно до ст. 203 ЦК України, згідно яких необхідно визнати іпотечний договір, укладений між сторонами, недійсним.

Звідси, правильним є висновок суду про безпідставність позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки, з огляду на те, що при укладенні даного іпотечного договору позивач, підписавши його, погодився з усіма його умовами, в тому числі і в частині визначення вартості предмету іпотеки та оспорив його лише після звернення банку до суду з позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором та після вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Окрім того, не заслуговує на увагу твердження позивача про недійсність іпотечного договору з посиланням на те, що його укладено без погодження відповідним органом охорони культурної спадщини, в той час, як будівля, в якій знаходиться, в тому числі, і предмет іпотеки, включена до реєстру памяток архітектури місцевого значення.

Так, виходячи із правового визначення поняття іпотеки, наведеного у Законі України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

З огляду на загальні положення цього Закону та характер правовідносин сторін за договором іпотеки, який включає в себе домовленість іпотекодержателя та іпотекодавця, спрямовану на встановлення, зміну, припинення саме іпотечних прав та обовязків, можна дійти висновку, що оскільки майно, яке є предметом іпотеки, залишається у володінні і користуванні іпотекодавця власника архітектурної памятки, то погодження відповідного органу охорони культурної спадщини не потрібно. Сам по собі факт відсутності такого погодження відповідного органу не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання договору недійсним.

Натомість при вирішенні питання звернення стягнення на зазначене майно у разі порушення боржником зобовязань за кредитним договором той факт, що предмет іпотеки є обєктом культурної спадщини, має бути враховано з огляду на положення статті 20 Закону України «Про охорону культурної спадщини», якими передбачено право привілеєвої купівлі памятки місцевого значення відповідним органом охорони культурної спадщини. При цьому нереалізація цим органом такого права з урахуванням дотримання передбаченої законом процедури повідомлення останнього не є підставою для заборони відчуження обєкта культурної спадщини.

Крім того, припущення наявності ймовірного недотримання процедури погодження з відповідним органом при укладенні оспорюваного договору дає підстави для висновку, що заінтересованою особою, яка має право порушувати питання про визнання такого правочину недійсним з підстав, викладених у позовній заяві у справі, що розглядається, є відповідний орган охорони культурної спадщини, а не позивач як боржник за кредитним договором.

Саме такий висновок Верховного Суду України викладений у його постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-449гс16, який згідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При вирішенні спору в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, районним судом встановлено, що 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за реєстровим №2321, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в буд. А-2 загальною площею 134,5 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 34 і належить ОСОБА_3 на праві власності та передане ним в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ"ОТП Банк"на підставі договору іпотеки№РМ-SMED00006/2008 від06 лютого 2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №271 в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами №CM-SMED00/006/2008/1 від 06 лютого 2008 року та №CM-SMED 00/006/2008/2 від 06 лютого 2008 року, укладеними між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3

Відповідно до змісту вказаного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначеного майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» за кредитними договорами: №CM-SMED0O/006/2008/1 від 06 лютого 2008 року в сумі 26804,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2008 року еквівалентно 448432 грн. 93 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2-699,64 доларів США, що еквівалентно 413 224 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками за період з 07 червня 2014року по 28 січня 2015 року - 2104,48 доларів США, що становить 35 207 грн. 95 коп.; №CM-SMED0O/006/2008/2 від 06 лютого 2008 року станом на 28 січня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 80 984,42 доларів США. що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2015року еквівалентно 1 354 869 грн. 35 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 74624,72 доларів США, що еквівалентно 1 248 471 грн. 57 коп., заборгованість за відсотками за період з 07 червня 2014 року по 28 січня 2015 року - 6359,70 доларів США, що еквівалентно 106 397 грн. 78 коп., пеня - 885 грн. 97 коп.

Виконавчий напис предявлений стягувачем Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" до виконання. На виконання вказаного виконавчого напису постановою головного державного виконавця Окябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 23 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48800226.

За нормами ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звідси вірним є висновок суду про те, що банк, як іпотекодержатель, скористався своїм правом, передбаченим вищенаведеними нормами закону на звернення стягнення на предмет іпотеки для покриття боргу позичальника.

При цьому судом встановлено, що на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, чинним було заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави, ухвалене 03 квітня 2015 року у справі №553/500/15-п за позовом ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що вказаує на безспірність вимог кредитора на момент вчинення виконавчого напису.

Також судом встановлено, що при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ «ОТП Банк» виходило з умов п. 6.2 договору іпотеки, а також положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», згідно яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Встановивши, що банком, на підтвердження безспірності заборгованості, нотаріусу надано всі необхідні документи, наявність доказів належного направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовано відмовивши ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.