Справа № 381/2602/17 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4501/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 47 26.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що вони із відповідачем є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, коштів на утримання дитини не вистачає, вона з часу народження сина не працює, оскільки доглядає за дитиною.

На підставі вищевикладеного просила стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року позов частково задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 19 липня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, та на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років до 22 серпня 2018 року, також із відповідача на користь держави стягнуто судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив постановити нове рішення, яким стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить не менше 713 грн. на місяць, в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 просив відмовити повністю.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що він не заперечує проти забезпечення сина, але погоджується сплачувати аліменти на цого утримання у розмірі 713 грн., який вважає законним і справедливим. Вказує, що позивач його заробітну плату віддавала своїй матері, а йому як чоловікові не готувала їсти, не прала, йому самому доводилося годувати дитину. На утримання позивача до досягнення дитиною трьох років він не погоджується повністю через її негідну поведінку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, а тому із нього мають бути стягнуті аліменти на утримання дитини 1500 грн., при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції зважав на вік дитини, необхідність її матеріального утримання, розмір прожиткового мінімуму, нерегулярність та мінливість доходу відповідача. Також суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на її утримання аліментів в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із матір'ю за адресою АДРЕСА_1, та перебуває на її утриманні.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, дані висновки суду першої інстанції відповідають вимогам ст. 184 ЦК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для дітей до 6 років із 01 травня 2017 року в розмірі 1426 грн.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що розмір аліментів в сумі 1500 грн., визначений судом першої інстанції, є достатнім, обґрунтованим, справедливим і зменшенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав встановити аліменти в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки законом встановлено мінімальний, а не максимальний розмір аліментів, який може бути стягнутий судом на утримання дитини, і не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Стягуючи аліменти із відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд виходив із наявності у дружини, з якою проживає дитина, права на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Дійсно, відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає із матір'ю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем не заперечувалося, що він може надавати матері дитини матеріальну допомогу в розмірі, стягнутому судом, що є єдиною умовою для стягнення такої категорії аліментів.

Підставами для скасування рішення суду, виходячи із змісту апеляційної скарги ОСОБА_2, є те, що він під час судового розгляду не надавав згоду на стягнення такого утримання на користь дружини, її свідомим ставленням себе у становище, в якому вона потребує матеріальної допомоги, а також її недостойна, на його думку, поведінка та невиконання домашніх обов'язків.

Однак ці доводи не є підставою відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної допомоги на користь матері дитини в розумінні вимог ч. 4 ст. 84 СК України.

Колегія суддів враховує, що відповідач є працездатним, на утриманні інших осіб не має, доказів наявності будь-яких причин неможливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі ним не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.