22-ц/775/166/2017(м)
Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 року за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року,

В с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (далі ДП «Маріупольський морський торговельний порт» або Порт, або підприємство) про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 року про притягнення його до відповідальності.

В обґрунтування позову вказував, що з 1982 року він перебуває у трудових відносинах з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» та з 21 червня 2009 року працює начальником першого вантажного району. 17 січня 2016 року його було прийнято до ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торговельний порт» робітників вугільної промисловості (далі профспілка) та обрано до виборного профспілкового комітету вказаної профспілки.

29 лютого 2016 року ОСОБА_2, як представник профспілки, за позовом якої розглядалась цивільна справа у Приморському районному суді міста Маріуполя Донецької області, за 16 хвилин до початку розгляду зазначеної справи покинув територію підприємства та направився до суду з метою прийняти участь у судовому засіданні. Судове засідання закінчилось о 11-40 год. та через 15 хвилин після цього, тобто о 11-55 год., позивач прибув на своє робоче місце.

23 березня 2016 року директор підприємства видав наказ № 111 «Про притягнення до відповідальності начальника першого вантажного району ОСОБА_2Л.», яким позивачу було винесено догану та позбавлено 100% премії за лютий 2016 року із зазначенням, що таке дисциплінарне стягнення застосовано через невиконання п.п.3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього розпорядку та п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції начальника вантажного району № 2-06-16.

Із зазначеним наказом позивач не згоден, просить визнати незаконним та скасувати п.1 зазначеного наказу, оскільки причини відсутності на робочому місті 29 лютого 2016 року є поважними, профспілкою було надано вмотивовану відмову у притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, позивач не порушував Правила внутрішнього трудового розпорядку, як зазначено в оскаржуваному наказі, так як вони прийняті у новій редакції, яка не була доведена до відомості позивача.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ДП «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 р. задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу директора Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» № 111 від 23 березня 2016 р. в частині оголошення догани начальнику першого вантажного району ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь держави судовий збір в сумі 320,00 гривень.

З рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову не погодився позивач ОСОБА_2, посилаючись в апеляційній скарзі на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог відносно премії.

Зокрема посилається на те, що суд не викликав і не допитав в якості свідка ОСОБА_4, який повідомив начальника порту, що представляти інтереси профспілкової організації в суді буде саме позивач; не звернув уваги та не дав оцінки тим обставинам, що відповідача було письмово повідомлено (вихідний № 15/12/2015 від 17.12.2015 року), що члени виборчого органу по понеділкам будуть використовувати 2 години, для профспілкової роботи. А участь в судовому засіданні у понеділок 29.02.2016 року і є виконанням профспілкової роботи; не звернуто уваги на те, що позивач не ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку 2015 року, на які посилається відповідач, більш того, вони взагалі не приймались, про що відповідач повідомляв в засобах масової інформації. А тому відповідач не вправі ставити у вину порушення зазначений Правил; не прийняв до уваги те, що на підприємстві з 01 липня 2015 року діє Колективний договір, додатком № 5 до якого визначені умови преміювання і позбавлення премій, положеннями якого не передбачено позбавлення премії у випадку з позивачем.

З рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не погодився відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в цій частині і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Зокрема зазначає, що судом невірно витлумачені положення ч.2 ст.252 КЗпП України, ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; не звернуто уваги на те, що у спірному наказі Порту зазначено, що відмова профспілкового органу є невмотивованою, що означає відсутність правових обґрунтувань, оскільки не наведено жодних посилань на норми законодавчих актів чи локальних норм, які б обґрунтовували правомірність дій позивача; що роботодавцем не оцінювались мотиви відмови, як зазначено судом, а констатовано відсутність обґрунтувань; ототожнено обговорення правомірності рішення профспілки з наданням висновку про наявність чи відсутність власне обґрунтувань відмови та взагалі не надано правової оцінки відсутності чи наявності обґрунтувань у рішенні профспілкового органу; не застосована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01 липня 2015 року (справа № 6-703цс15); не перевірена численність профспілкової організації , членом якої є позивач, станом на дату видачі наказу, чи був утворений в ній виборний орган, ким і коли він обраний, в якому складі, чи входив позивач до складу цього органу і на якій підставі, чи повноважним був склад профкому, який приймав рішення про відмову у наданні згоди та чи є обґрунтованим прийняте ним рішення.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та закінчує розгляд справи у відсутності представника позивача ОСОБА_5, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (т.2 а.с. 181,182). Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (т.2 а.с.151), від його представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 14 квітня 2017 року без її участі (т.2 а.с.185 -188).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні 09 березня 2017 року, яка підтримала апеляційну скаргу позивача, просила її задовольнити, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі, а апеляційну скаргу відповідача відхилити, пояснення представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу відповідача, просили її задовольнити, рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача - задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні данні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду не повністю відповідає.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником на основі типових правил (ч.1 ст. 142 КЗпП України).

Як встановлено судом і це підтверджується особовою карткою працівника, ОСОБА_2 з 21 липня 2009 року працює начальником 1-го вантажного району ДП «Маріупольський торгівельний порт» (т.1 а.с. 121).

З табеля за 29.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 о 06.05 год. увійшов на територію ДП «Маріупольський торгівельний порт », а вийшов о 08.44 год., та повернувся об 11.55 год. (т.1 а.с.43, 120).

З протоколу позачергового засідання загальних зборів ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України № 1/01/2016 від 17.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 було прийнято у члени профспілки та обрано членом профкому, тобто, членом виборчого органу профспілки (т.1 а.с. 14 28).

В січні 2016 року ОСОБА_3 профспілкова організація ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України звернулася до Приморського районного суду міста Маріуполя із позовом до ДП «Маріупольський торгівельний порт», судом відкрито провадження у справі, яку призначено до судового розгляду на 09-00 годину 29.02.2016 року, сторонам були направлені судові виклики, судове засідання відбулося (т.1 а.с. 144-159).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 приймав участь у вказаному судовому засіданні як представник позивача ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України.

04.03.2016 року директор ДП «Маріупольський торгівельний порт» звернувся до членів виборного органу ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України з поданням про надання згоди про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність його на роботі 29.02.2016 року з 08.44 год. до 11.55 год., чим допущено невиконання п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.п.2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції (т.1 а.с. 16).

Рішенням виборного органу ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України від 12.03.2016 року у задоволенні подання директора ДП «Маріупольський торгівельний порт» було відмовлено з причин не встановлення порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни та встановлення його відсутності на робочому місці з поважних причин (т. 1 а.с. 49-63). Вказане рішення 14.03.2016 року було направлено поштою на імя директора ДП «Маріупольський торгівельний порт» (т. 1 а.с. 64).

Пунктом 1. наказу директора ДП «Маріупольський торгівельний порт» № 111 від 23 березня 2016 оку ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за невиконання п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції та позбавлено 100 % премії за лютий 2016 року. В наказі зазначено, що відмова виборного органу ОСОБА_3 профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України є немотивованою (т. 1 а.с. 15).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу директора ДП «Маріупольський торгівельний порт» № 111 від 23 березня 2016 року в частині оголошення догани, суд враховуючи положення ч.6 ст. 39, ч.2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.2 ст. 252 КЗпП України, якими передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим, дійшов висновку, що правомірність обґрунтування рішення виборного профспілкового органу обговорюватися не може, в іншому випадку буде мати місце вихід суду за межі своєї компетенції. Отже, відповідач не мав права застосовувати дисциплінарне стягнення до позивача без згоди профспілкового органу за наявності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови. Мотиви відмови, у даному випадку, до уваги не приймаються, і законних підстав для застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани у відповідача не було.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу в частині позбавлення премії, суд дійшов висновку, що дії позивача не відповідали вимогам п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції, і були вчинені ним без поважних причин, та що ОСОБА_2 було допущено порушення трудової дисципліни.

Позбавлення працівника премії за вчинення дисциплінарного проступку передбачено п. 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку незалежно від вжиття заходів дисциплінарного стягнення. А тому, позбавлення премії не є заходом дисциплінарного стягнення і може застосовуватися без згоди виборного профспілкового органу, та від цього дії директора порту в цьому випадку є законними.

З рішенням суду в частині задоволення позову про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 року про оголошення догани ОСОБА_2 колегія суддів не може погодитися з таких підстав.

Згідно п.п. 2.1.1., 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції № 2-06-16, яку затверджено начальником ДП «Маріупольський торгівельний порт» 23.12.2005 року, начальник вантажного району зобовязаний забезпечити: керування виробничо-господарською діяльністю вантажного району; участь у вишукуванні додаткових обсягів вантажів з максимальними акордними ставками; виконання наказів, розпоряджень, заходів, інших документів, виданих керівником порту; дотримання трудового законодавства на районі зі всіх питань праці, відпочинку та трудової дисципліни, виконання заходів, встановлених Колективним договором. За невиконання даної інструкції несе відповідальність. Повинен знати в межах його компетенції Закони України, Кодекс законів про працю України, Закон України «Про охорону праці», а також Колективний договір порту, Правила внутрішнього трудового розпорядку порту, накази та розпорядження начальника порту, розпорядження головного інженера порту і заступників начальника порту та дане положення (т.1 а.с.18-25).

Пунктами 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» передбачено, що працівник зобовязаний починати роботу відповідно до діючого режиму робочого дня. Бути на робочому місці від часу початку роботи до часу закінчення роботи, за винятком встановлених перерв на відпочинок і харчування. Дотримуватись існуючих (діючих) в порту (ДП «ММТП») нормативних документів (положень, інструкцій, процедур, методик та ін..), іншого чинного законодавства. Оформити належним чином свою відсутність на роботі до настання дати відсутності, або по телефону повідомити безпосереднього керівника в перший день невиходу на роботу про причини відсутності, якщо відсутність на роботі неможливо було передбачити заздалегідь (наприклад, хвороба). В день виходу на роботу після відсутності надати безпосередньому керівнику та далі табельнику, лист непрацездатності чи інший виправдувальний документ разом із заявою, завізованою керівником (т.1 а.с.37-40).

Колективним договором порту на 2015 -2018 роки (п.4.1.), затвердженим на конференції трудового колективу 21 травня 2015 року, так само передбачено, що працівники повинні дотримуватись дисципліни праці, Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та ін. (т.1 а.с.168 - 171).

Як вірно було встановлено судом, в день призначення ОСОБА_2 на посаду начальника вантажного району, а саме 21 липня 2009 року, його було ознайомлено з вищенаведеною інструкцією, що підтверджується листом ознайомлення із документом (т.1 а.с.26).

Позивач в позовній заяві та його представник в суді, посилаючись на вказаний вище лист ознайомлення з документом зазначали про те, що позивач не був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника вантажного району, а його ознайомили лише зі змінами та доповненнями до неї.

Зазначені доводи позивача та його представника спростовуються матеріалами справи та поясненнями представника відповідача в суді, відповідно до яких гіперпосилання на зазначеній сторінці на положення про вантажний район є технічною помилкою, оскільки позивача в день призначення на посаду ознайомили і з посадовою інструкцією начальника вантажного району і з Положенням про вантажний район, про що свідчать лист ознайомлення позивача з документом. На підприємстві існує одне Положення про вантажний район і двічі ознайомлювати працівника в один день із зазначеним документом адміністрація не могла (т.1 а.с. 217 240).

Отже, в день призначення на посаду позивач був ознайомлений і з Положенням про вантажний район і з посадовою інструкцією начальника району.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при прийнятті на роботу був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку (далі ПВТР), які діяли на підприємстві, про що свідчить штамп та підпис позивача на особовій картці (т.1 а.с.122).

З актів перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 05-20-3222/0012 від 17 червня 2016 р. та № 05-20-3281/0027 від 09 вересня 2016 року, складених Головним управліннім Держпраці у Донецькій області, вбачається, що на час перевірки на ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» діють правила внутрішнього трудового розпорядку затверджені 21 травня 2015 року та узгоджені головою профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», які відповідають вимогам ст.142 КЗпП України. ПВТР передані до всіх структурних підрозділів для ознайомлення з ними працівників. Під час документальної перевірки особових карток форми П-2 встановлено, що всі працівники при прийомі на роботу ознайомлені під підпис з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором (т.1 а.с.193 - 195, 241 -245). Вказані обставини не були спростовані як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Як пояснили в апеляційному суді представники відповідача, ПВТР були прийняті на конференції трудового колективу 21 травня 2015 року, на якій також був присутній і позивач, що підтверджується матеріалами справи ( т.1 а.с.166) та передані до всіх структурних підрозділів.

Таким чином, судом достовірно було встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_2 був ознайомлений із своєю посадовою інструкцією, відповідно до якої він повинен знати та виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, і які були до нього доведені.

Доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що ПВТР 2015 року взагалі не приймались, про що відповідач повідомляв в засобах масової інформації (посилання на листи прес - центру Порту (т.2 а.с.131- 132) , являються безпідставними і спростовуються наведеними вище доказами. Зазначені копії листів, проти яких заперечували представники відповідачів, пояснив, що у підприємства взагалі не має прес - центру не досліджувались судом, а надані до апеляційної скарги позивача. Більш того, зазначені засоби масової інформації не являються офіційними засобами інформації.

Додержання правил внутрішнього трудового розпорядку є обовязком працівника згідно Закону.

Обовязки працівників також встановлені ст.139 КЗпП України, відповідно до якої працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни.

Незважаючи на наведені вище нормативні та локальні акти підприємства, ОСОБА_2 29 лютого 2016 року самовільно покинув роботу, ні в усному, ні в письмовому вигляді не пояснивши причину своєї відсутності, не оформив, відповідно до п.3.1.17 ПВТР належним чином свою відсутність.

Позивач у позовній заяві не заперечує, що він покинув територію Порту без повідомлення керівництва або осіб, які здійснюють контроль за виконанням працівниками порту своїх трудових обовязків.

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції заступник директора з експлуатації порту ОСОБА_8 підтвердив ті обставини, що 29 лютого 2016 року приблизно о 8 год. 30 хв. він обговорив з позивачем поточну роботу, надав відповідні завдання, при цьому останній не доповів йому про необхідність залишення території підприємства у звязку в викликом до суду.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що дії позивача не відповідали вимогам п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції, і були вчинені ним без поважних причин, та що ОСОБА_2 було допущено порушення трудової дисципліни.

З пояснень представників сторін в апеляційному суді вбачається, що повістка про виклик до суду в якості представника позивача по цивільній справі № 266/267/16ц за позовом первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» про спонукання до вчинення дій на 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 була надана вже після судового засідання. Більш того, крім позивача при розгляді вказаної цивільної справи в якості представника позивача приймала ще інша особа.

Відповідно до норм чинного законодавства, виклик до суду по цивільній справі у якості представника юридичної особи не є підставою для звільнення з роботи. У позивача, або його представника є право приймати участь у судових засіданнях, а не обовязок. Під час розгляду судом зазначеної вище цивільної справи № 266/267/16ц, як пояснили в апеляційному суді представники відповідача, що не спростовується матеріалами справи, судом не виносилась ухвала щодо визнання обовязкової явки ОСОБА_2 до суду.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги позивача щодо поважної причини відсутності його на роботі 29 лютого 2016 року являються неспроможними.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги позивача в тій частині, що судом не був допитаний в якості свідка голова профспілки ОСОБА_4, оскільки як вбачається із доводів апеляційної скарги, ОСОБА_4 повідомляв директора Порту про представництво ОСОБА_2 в суді, а не про його участь у судовому засіданні саме 29 лютого 2016 року та про необхідність залишення позивачем роботи саме в цей день.

Безпідставні і доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що судом не дана ніяка оцінка тим обставинам, що профспілка (вихідний № 15/12/2015 від 17 грудня 2015 року, та № 09/01/2016 від 17 січня 2016 року), відповідно до положень ст. 252 КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки і гарантії їх діяльності» повідомляла відповідача про використання по понеділках членами виборного органу вільного від роботи часу із збереженням заробітної плати для участі в роботі виборних профспілкових органів, та про те, що ОСОБА_2 обрано членом виборного органу і він в понеділок 29 лютого 2016 року виконував зазначену роботу.

Як вбачається з повідомлення від 17 грудня 2015 року (вих. № 5/12/2015) направленого на імя директора Порту, профспілка повідомляла про склад виборчого органу з проханням видати наказ про надання членам виборного органу профспілки вільний від роботи час із збереженням заробітної плати (т.2 а.с. 128, 129). Як вбачається із зазначеного повідомлення ОСОБА_2 не входив до складу виборчого органу профспілки.

Відповідно до повідомленням від 17 січня 2016 року (вих. № 09/01/2016), відповідачу доведено до відома про обрання ОСОБА_2 членом виборного органу профспілки. Вимог про надання йому вільного від роботи часу для виконання виборних обовязків, зазначене повідомлення не містить (т.2 а.с.29 - 36).

Відповідно до положень ст. 252 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виборчих чи службових обовязків, надається на умовах, передбачених колективним договором чи угодою, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обовязків в інтересах трудового колективу.

Зазначені повідомлення розглянуто відповідачем та надані відповіді про надання належним чином завірених копій протоколів зборів про обрання членів виборних органів (т.1 а.с.190 -192), які відповідно до пояснень представників відповідача, що не було спростовано представником позивача, адміністрації Порту не надані.

Тому з доводами апеляційної скарги позивача щодо правомірності його дій по залишенню роботи 29 лютого 2016 року колегія суддів не може погодитися, оскільки належним чином свою відсутність на роботі в цей день з 8 год. 44 хв. до 11 год.55 хв. позивач не оформив та самовільно покинув роботу.

Заява ОСОБА_2 про надання йому скороченого робочого часу, надана ним до табельної о 14-й годині 29 лютого 2016 року, не свідчить про те, що позивач належним чином оформив свою відсутність на роботі. (т.1 а.с.41, 119).

Разом з тим, встановивши, що позивачем без поважної причини було допущено порушення трудової дисципліни, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності права у відповідача застосовувати дисциплінарне стягнення до позивача без згоди профспілкового органу за наявності обґрунтування профспілковим органом такої відмови.

Статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни передбачено застосування таких видів стягнення як догана або звільнення.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», частиною другої статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже, розглядаючи трудовий спір, суд повинен зясувати, чи мітить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч.7 ст. 43 і ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст.8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.ст.1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими до доказами, доведеними фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушення його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ст.ст.57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

За аналогією правило частини 7 статті 43 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосовувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Саме таких правових висновків щодо правильного застосування зазначених норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа №6-703 цс15, справа № 6- 119 цс15).

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, у задоволенні подання директора ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» було відмовлено з причин не встановлення профспілкою порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни та встановлення його відсутності на робочому місці з поважних причин (т.1 а.с.49 - 63).

При цьому, правильно встановивши обставини справи та дійшовши висновку про порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, суд не застосував положення ст.43 КЗпП України та не дав юридичної оцінки рішенню профспілкового комітету, яким відмовлено в наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності саме виходячи з відсутності факту порушення останнім трудової дисципліни та відсутності на робочому місці з поважних причин.

Рішення профспілкового комітету базується на обставинах та встановлення поважної причини відсутності позивача на роботі, що не відповідає обставинам справи, наданим доказам, нормам діючого законодавства, та спростовані судом.

А тому суд дійшов помилкового висновку про неможливість перевірки відповідності рішення профспілкового комітету нормам трудового законодавства.

З огляду на наведене вище, неможливо дійти висновку, що рішення профспілкового комітету є обґрунтованим та що воно містить посилання на правове обґрунтування незаконності притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є порушення його законних прав.

Колегія суддів вважає, що у відповідача були законні підстави для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього стягнення у вигляді догани, оскільки рішення профспілкового комітету є необґрунтованим, не містить посилання на правове обґрунтування незаконності притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та в ньому неправильно викладені обставин, за яких позивач допустив порушення трудової дисципліни.

Неврахування наведеного висновку Верховного суду України у постановах від 1 липня 2015 року (справа №6-703цс15, № 6-119 цс15) та ненаведення у рішенні підстав неможливості їх застосування, призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу в частині оголошення позивачу догани.

Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» № 111 від 23 березня 2016 року в частині оголошення догани, а апеляційна скарга ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» підлягає задоволенню.

Пояснення представника позивача в апеляційному суді про те, що для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності необхідно було також отримати згоду вищого виборного органу, суперечать положеннями ч.2, ч.3 ст.252 КЗпП України, якими передбачено отримання згоди вищого виборного органу при звільненні членів виборного профспілкового органу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного наказу в частині позбавлення позивача премії, оскільки останній допустив порушення трудової дисципліни, за яке, відповідно до п.7.10 ПВТР, працівник втрачає премії за підсумками роботи за місяць повністю або частково за той місяць, у якому зроблена провина.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправомірності позбавлення його премії з посиланням на п. 7.11 Колективного договору та додаток № 5 до Колективного договору, являються необгрунтованими, оскільки наведеними положеннями Колективного договору підприємства врегульовано преміювання та деприміювання працівників за основними результатами господарської діяльності, виконання плану роботи.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем та його представником не надано. За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 року про оголошення догани ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу директора Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» № 111 від 23 березня 2016 року в частині оголошення догани відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_9