ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Момот Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовомдо Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що йому на праві власності належать цегляна комора, цегляний гараж, кузня, силосна яма, артезіанська свердловина (біля столової та сіносховища), водонапірна вежа, овочесховище, КЗС 10, розташовані по АДРЕСА_1. Крім того, у його власності перебувають млин, бджільник, що розташовані в АДРЕСА_2. 15.03.2006 року між територіальною громадою с. Веприк в особі Веприцької сільської ради та позивачем укладено договір купівлі-продажу приміщення пожежного депо за адресою: АДРЕСА_3. 25.09.2009 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого він являється власником 3/10 частин виробничих споруд за адресою АДРЕСА_4. Позивач вказує, що оскільки правовстановлюючі документи на належні йому об'єкти нерухомості не визначили розміру земельних ділянок, які перейшли в його користування, то до нього, як набувача права власності на будівлі та споруди перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Позивач вказує, що в 2012 році при проведенні інвентаризації земельній ділянці площею 1,6480 га, що відноситься до земель Веприцької сільської ради, на якій розташоване нерухоме майно, що перебуває у його власності, визначено кадастровий номер НОМЕР_2, тобто земельна ділянка сформована. З метою отримання у власність земельної ділянки, позивач звернувся з письмовою заявою до Веприцької сільської ради, але отримав письмову відмову у передачі землі у власність, оскільки Веприцька сільська рада до виготовлення генерального плану с. Веприк не уповноважена вирішити питання передачі у власність землі.

Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6480 га, яка розташована в НОМЕР_3 в межах Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачв судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника та не заперечує проти задоволення позову.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 17.01.2006 року, ОСОБА_1 належить цегляна комора, цегляний гараж, кузня, силосна яма, артезіанська свердловина (біля столової та сіносховища), водонапірна вежа, овочесховище, КЗС 10, розташовані по АДРЕСА_1.(а.с. 9) Право власності на вказане майно зареєстроване 14.02.2006 року, реєстраційний номер 1383038 (а.с. 10).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 08.09.2006 року визнано право власності ОСОБА_1 на млин, бджільник та приміщення контори другого поверху, що становить 9/20 частин всієї будівлі, що розташовані в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5.Право власності на вказане майно зареєстроване 23.02.2007 року, реєстраційний номер 17944818 (а.с.12).

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення пожежного депо, ОСОБА_1 належить приміщення пожежного депо, що знаходиться в АДРЕСА_3, загальна площе 91,9 кв.м. (а.с. 13). Згідно довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлову будівлю - млин по АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить 3/10 частки виробничих споруд по АДРЕСА_4 (а.с. 16,17).

Відповідно до довідки Управління Держкомзему у Фастівському районі Київської області від 13.09.2012 року № 4150, земельній ділянці площею 1,6480 га, що відноситься до земель Веприцької сільської ради, на якій розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 визначено кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.20).

З метою отримання у власність земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачеві на праві власності приміщення, ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою до Веприцької сільської ради, але отримав письмову відмову від 25.04.2017 року № 236 у передачі землі у власність, оскільки Веприцька сільська рада до виготовлення генерального плану с. Веприк не уповноважена вирішити питання передачі у власність землі (а.с.21-24).

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI (1702-17).

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналізуючи в сукупності правові норми та подані позивачем докази, суд приходить до висновку, що отримавши право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_2 одночасно набув й право власності на земельну ділянку загальною площею 1.6480 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій вони розташовані, а тому позовні вимоги позивача являються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 78, 81, 120, 125, ЗК України, ст. 377 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6480 га, яка розташована в с. Веприк Фастівського району Київської області, в межах Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме:

земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти: цегляна комора, цегляний гараж, кузня, силосна яма, артезіанська свердловина, на водонапірна вежа, овочесховище, КЗС 10, розміщені по АДРЕСА_7, право власності на які набуто за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2006 року;

земельну ділянку,на якій розташований об'єкт: приміщення пожежного депо за адресою: АДРЕСА_3,право власності на який набуто за договором купівлі-продажу від 15.03.2006 року;

земельну ділянку,на якій розташований об'єкт:бджільник за адресою: АДРЕСА_2, право власності на який набуто за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2006 року;

земельну ділянку,на якій розташований об'єкт: млин за адресою: АДРЕСА_8, право власності на який набуто за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2006 року;

земельну ділянку площею 6,35 кв.м., на якій розташована 1/2 частина вагової з автовагами за адресою: АДРЕСА_4та земельну ділянку площею 211,85 кв.м., на якій розташована 1/2 частина площадки перед коморою за адресою: АДРЕСА_4,право власності на які набуто відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова