Номер провадження: 22-ц/785/5269/17
Номер справи місцевого суду: 494/1404/16-ц
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 16.01.2017 року,

встановила:

02.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.09.2010 року, яка станом на 31.10.2016 року становить 33162,33 грн. та складається з наступного: 3148,45 грн. - заборгованість за кредитом; 24858,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1555,35 грн. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.09.2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу у користування 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак ОСОБА_2 порушує свої зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим має заборгованість на загальну суму 33162,33 грн.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 16.01.2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33162,33 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким змінити суму стягнення заборгованості та пені відповідно до вимог законодавства України.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не здобуто доказів, що свідчить про те, що позивач вчинив дії, передбачені діючим законодавством, щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору. Також зазначає, що районним судом не враховано спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та незаконно враховано заборгованість з пені за період з 09.09.2010 року по 31.10.2016 року. Крім того не застосовано ч.3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено право суду розмір зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає, оскільки задовольняючи позов суд першої інстанції у резолютивній частині рішення зазначив лише загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню, не зазначивши складових стягуваний суми, крім того не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, що є безумовною підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Судом встановлено, що між сторонами 09.09.2010 року був укладений кредитний договір про надання банківських послуг, згідно якого ОСОБА_2 одержав 3300,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, крім того згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до Умов договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-6), станом на 31.10.2016 року, ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом в розмірі 31106,98 грн., яка складається з наступного: 3148,45 грн. - заборгованість за кредитом; 24858,53 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з 500,00 грн. - фіксована частина штрафу та 1555,35 грн. - процентна складова штрафу, то колегія суддів приходить до висновку, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, зазначені позивачем підстави для стягнення пені не передбачені ст. 549 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначені у п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг умови договору є нікчемними.

Також колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те, що судом першої інстанції не здобуто доказів, що свідчить про те, що позивач вчинив дії, передбачені діючим законодавством, щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від виконання зобов'язань.

Також колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, на те, що судом не застосовано ч.3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено право суду розмір зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків , оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення районного суду в частині стягнення штрафу, тоді як стягнута заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 24858,53 грн. згідно діючого законодавства є платою за користування кредитними грошима а не неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України, а тому суд не може її зменшити.

Твердження відповідача, що районним судом не враховано спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та незаконно враховано заборгованість з пені за період з 09.09.2010 року по 31.10.2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до частини першої статі 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої інстанції не звертався з заявою про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), то суд апеляційної інстанції не має права розглядати заяву про застосування цієї норми.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-780цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуваннюз ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 16.01.2017 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.09.2010 року у розмірі 31106,98 грн., яка складається з наступного: 3148,45 грн. - заборгованість за кредитом; 24858,53 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов