АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

[1]

21 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Українець Л.Д., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за Заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року,

встановила:

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним відповідачем 20 серпня 2015 року та просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири та повернення її у власність позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на належну їй квартиру із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, відсутні та вказувала, що позов є безпідставним, а тому необхідності у накладенні арешту на квартиру немає. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

В ст. 151 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку, предметом розгляду справи є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, на яку оскаржуваною ухвалою суду було накладено арешт.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, позивач надав роздруківки оголошень з ресурсів мережі Інтернет щодо продажу квартири АДРЕСА_1 та зазначав, що вказані обставини свідчать про намір відповідача відчужити спірне майно. При зверненні до суду з апеляційною скаргою доказів на спростування вказаних посилань апелянтом надано не було.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності заявлених позовних вимог не можуть бути підставою для відмови з забезпеченні позову, оскільки висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог суд вирішує під час ухвалення рішення, відповідно до ст.214 ЦПК України.

Таким чином, при постановленні ухвали судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права і постановлену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/6309/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9399/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є,

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.