Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/437/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 21 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом та одночасно подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно: - житловий будинок по вул. Смоківській, 14 у с. Вереси, Житомирського району Житомирської області, земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:1003, яка розташована по вище зазначеній адресі та автомобіль марки «SSANG YONG REXTON», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Заяву про забезпечення позову мотивувала тим, що реєстраційні документи на спірне майно оформлені на ОСОБА_4, яка у будь-який час може здійснити його відчуження, що у випадку задоволення позову може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 10 березня 2017 року заяву задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, де просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Посилається на незаконність оскаржуваної ухвали та вважає її такою, що винесена з порушенням діючого законодавства, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів і не доведено того, що вона має намір розпорядитися зазначеним майном.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України).

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України). Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦІПК України).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у пункті 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.151 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З аналізу вказаних положень статей 151,152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Як убачається із матеріалів справи спірне рухоме та нерухоме майно, на яке судом накладено арешт, було відчужене ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в період шлюбу, що був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_3

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір і не виключається можливість відчуження відповідачем цього майна, невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: