УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4 про захист права користування жилим приміщенням та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 травня 2006 року він є власником будинку АДРЕСА_1

З 14 листопада 2003 року по 27 березня 2015 року він та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи те, що після розірвання шлюбу відповідачка продовжує проживати у належному йому будинку, просив із урахуванням уточнень усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення ОСОБА_5 права користування зазначеним жилим приміщенням.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_6 зареєстровані і проживають у спірному будинку.

Відповідач постійно чинить їм перешкоди у користуванні жилим приміщенням, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів.

Оскільки іншого житла у неї та доньки немає, просила вселити їх у зазначений вище будинок та зобов'язати ОСОБА_4 надати їй та дитині вільний доступ до нього без будь-яких перешкод шляхом надання їй ключів від вхідних дверей та хвіртки.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Вселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у житлове приміщення у будинку АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вільний доступ до зазначеного будинку шляхом надання ОСОБА_5 ключів від вхідних дверей до житла та хвіртки до садиби.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову і відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 156 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», належним чином оцінивши докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вселилися у житловий будинок за згодою ОСОБА_4, однак останній чинить їм перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що позивач не довів обставин, визначених ст. 116 ЖК Української РСР. Наявність конфлікту між колишнім подружжям не є підставою для позбавлення відповідачки як колишнього члена сім'ї власника права користування будинком.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення позову ОСОБА_5

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта