АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/2085/17 Головуючий 1-ї інстанції Винниченко П.П.
Справа № 623/1656/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: про поновлення на
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.
суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
при секретарі Щегельському Д.О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: 1.поновити його на посаді головного спеціаліста відділення забезпечення Ізюмського ОМВК; 2.стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.05.2016року до набрання чинності судового рішення; 3.стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00грн.
Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 11.12.2014року він працював на посаді головного спеціаліста відділення забезпечення Ізюмського об`єднаного міського військового комісаріату (соціальна робота). 30 травня 2016 року його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України - у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. Вважає своє звільнення незаконним. Зазначивши, що згідно штату військового комісаріату у відділені забезпечення є дві посади головного спеціаліста, а саме головний спеціаліст відділення забезпечення (документознавство та інформаційна діяльність) та головний спеціаліст відділення забезпечення (соціальна робота). Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.03.2016року №65 на нього було покладено виконання обов`язків головного спеціаліста з соціальної роботи, що в свою чергу підтверджується штатно-посадовим списком військового комісаріату. Незважаючи на те, що змінами до штатного розкладу скороченню підлягала саме посада головного спеціаліста відділення забезпечення (документознавство та інформаційна діяльність), яку займала інша особа, його було звільнено з роботи. На звернення до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 про пояснення причини звільнення, йому було надано роз`яснення з посиланням на ст.42 КЗпП України, яка стосується рівноцінних посад, що не відповідає дійсності.
В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, стверджуючи, що звільнення позивача відбулося на законних підставах. При цьому він пояснив, що дійсно мало місце скорочення штату працівників в даному структурному відділенню, про що свідчать відповідні накази. Позивача за два місяця було попереджено про скорочення його посади під підпис. Від запропонованої (по телефону) посади він відмовився. Оскільки позивач і працівник ОСОБА_4 разом виконували одну роботу, а кваліфікація позивача була нижча, тому адміністрація прийшла до висновку про його звільнення із займаної посади при скороченні штату працівників.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення забезпечення Ізюмського об`єднаного міського військового комісаріату.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року до набрання чинності даного рішення суду.
Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.
У частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00грн. відмовлено.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у сумі 551,20грн.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційні скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу №304 ХОВК від 10 грудня 2014 року був призначений на посаду головного спеціаліста відділення забезпечення Ізюмсько-Борівського ОМВК з 11 грудня 2014 року.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №148 від 25 травня 2016 року ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділення забезпечення Ізюмського ОМВК Харківської області звільнено з роботи з 30 травня 2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - у зв`язку зі скороченням штату.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як свідчать матеріали справи підставою для звільнення ОСОБА_1 послугував перелік змін до штатів Харківського обласного військового комісаріату на 2016 рік.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами та доповненнями) від 6 листопада 1992 року №9, при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Відповідно до ст.42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме при скороченні штату працівників, надано працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Повідомленням за №1064 від 22 червня 2016 року, підписаного тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Ізюмського ОМВК ОСОБА_5 , позивача було повідомлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №65 від 16.03.2016р., на роботу з соціальних питань військовослужбовців та всіх категорій військовозобов`язаних призначено - головного спеціаліста відділення забезпечення працівника ЗСУ Дуванського В.С. та головного спеціаліста відділення забезпечення працівника ЗСУ Живолуп О.В.

З урахуванням того, що працівник ЗСУ ОСОБА_4 є - одинока мати, яка не має в сім`ї інших осіб із самостійним заробітком, відповідачем прийнято рішення про звільнення за скороченням чисельності саме головного спеціаліста відділення забезпечення - працівника ЗСУ ОСОБА_1

22 березня 2016 року тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Ізюмського ОМВК ОСОБА_5 видано відомість про попередження особового складу Ізюмського ОМВК щодо скорочення чисельності у зв`язку з проведенням оргзаходів у 2016 році, про що ОСОБА_1 також було ознайомлено під особистий підпис.

Отже, скорочення чисельності працівників Ізюмського ОМВК дійсно мало місце, що підтверджується штатним розписом на 2016 рік. Разом з тим, звільнення працівника за скороченням штату передбачає певну процедуру, яку відповідачем не дотримано.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 492 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

На час звільнення позивача з роботи з вищевказаних підстав, у штатному розпису Ізюмського ОМВК була вакантна посада психолога, яку ОСОБА_1 не було запропоновано. Доказів на підтвердження того, що в інших відділеннях - структурних підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 були також відсутніми вакантні посади, матеріали справи не містять.

Твердження представника відповідача стосовно того, що позивачу, нібито по телефону, пропонували вакантну посаду - психолога, яка була наявна в Ізюмському ОМВК, і від переведення на яку ОСОБА_1 відмовився, судом правомірно розцінено як голослівні, оскільки з цього приводу відсутні будь-які докази того, що ця посада йому дійсно пропонувалася та він відмовився від неї. Зокрема відсутня сама пропозиція, яка повинна бути письмовою, а також відсутній акт, складений відповідно до вимог закону, на підтвердження відмови від зайняття такої посади. При цьому сам позивач заперечував, що з цього приводу взагалі був такий дзвінок і, якщо би така пропозиція була, то він відразу на неї погодився.
Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів не може погодитися з наведеним у рішенні періодом, тобто за який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Більш того, рішення не містить конкретного розрахунку середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті відповідно до положень ст.117 КЗпП України. Діючим законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку по день набрання чинності рішення суду, а тому рішення в цій частині підлягає зміні. Період за який слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу становить період: з 31 травня 2016 року по 17 січня 2017 року, а саме по день винесення судом першої інстанції рішення, і що становить - 7 місяців 16 днів.
З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року за №100, а також виходячи з довідки про заробіток позивача за два останніх місяця, які передували звільненню (квітень 2016р. 3 296,97грн., травень 2016р. 2 153,84грн.), тобто середньомісячна заробітна плата дорівнюється - 2 725,40грн. (3 296,97грн. + 2 153,84грн. : 2міс.). Середньоденна заробітна плата позивача становить 175,84грн. (21,98грн. (сереньогодинна) х 8 годин (робочий часовий день) ).
Таким чином, за період вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року по 17 січня 2017 року, що становить 7 місяців 16 днів, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток в розмірі - 21 891,24грн., без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, виходячи з такого розрахунку: 2 725,40грн. (середньомісячний заробіток) х 7міс. = 19 077,80грн. За 16 днів підлягає стягненню сума 2 813,44грн. (175,84грн. (середньоденна) х 16дн.). Отже, загальна сума становить: 19 077,80грн. + 2 813,44грн. = 21 891,24грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.
Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2017 року зміни: у частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року до набрання чинності даного рішення суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2016 року по 17 січня 2017 року в розмірі 21 891,24грн. (без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів).
В іншій частині рішення залишити без змін.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -