АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шумейко О.І.
№22-ц/796/4530/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/4083/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» - Куриляк Наталії Геронівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати незаконними дії ТОВ «Український лізинговий фонд» щодо збільшення з червня 2015 року розміру лізингових платежів за Генеральним договором фінансового лізингу № 3541 від 28.01.2015р. з 8 975,37грн. до 13 765,49 грн, визнати незаконними дії ТОВ «Український лізинговий фонд» щодо відмови від Генерального договору фінансового лізингу № 3541 від 28.01.2015р. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що між сторонами був укладений Генеральний договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач передав йому у платне строкове користування на умовах фінансового лізингу транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, д.р.н. НОМЕР_1. Умовами договору визначено розмір щомісячного лізингового платежу у сумі 8975,37 грн.

У червні 2015 року він отримав від відповідача проект додаткової угоди, відповідно до якої з червня 2015 року збільшувався розмір щомісячного лізингового платежу до 13765,49 грн. У відповідь він повідомив товариство про свою незгоду з вказаними умовами підвищення лізингових платежів та продовжив сплачувати лізингові платежі у погодженому в договорі розмірі. В подальшому відповідач надіслав на його адресу лист-вимогу щодо погашення заборгованості по сплаті лізингових платежів, розрахованої на підставі непідписаної додаткової угоди, а також повідомлення про відмову (розірвання) договору фінансового лізингу. У грудні 2015 року його було повідомлено про зміну розміру лізингового платежу в односторонньому порядку на підставі п. 2.13 договору. Пославшись на зміну умов фінансування кредитором лізингодавця, відповідач не надіслав позивачу жодних підтверджуючих документів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» щодо збільшення з 02 червня 2015 року розміру лізингового платежу з 8975 гривень 37 копійок до 13765 гривень 49 копійок, який підлягає сплаті лізингоодержувачем - ОСОБА_3 на користь лізингодавця - товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» на підставі договору фінансового лізингу № 3541-01/01/15-Н до генерального договору фінансового лізингу від 28 січня 2015 року № 3541.

Визнано протиправними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» щодо дострокової відмови (розірвання) від договору фінансового лізингу № 3541-01/01/15-Н до генерального договору фінансового лізингу від 28 січня 2015 року № 3541, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_3, шляхом надіслання на адресу лізингоодержувача - ОСОБА_3 повідомлень про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу від 09 листопада 2015 року № 2093-УПК, від 16 лютого 2016 року № 2189-УПК.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ТОВ «Український лізинговий фонд» - Куриляк Н.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідач неодноразово звертав увагу суду на той, факт, що не може підтвердити правильність зазначеної фотокопії, оскільки не має уяви звідки у позивача може взятись копія документу, доступ до якої позивач не повинен мати. Тому відповідач на час судового засідання, в якому подавався документ не мала уяви про те, що за копія документу була надана представником позивача до матеріалів справи. Саме тому відповідач не впевнений в правильності поданого представником документу і не вважає цей документ доказом.

Судом не взято до уваги і той факт, що відповідач направив позивачу не проект додаткової угоди, а саму додаткову угоду, як це передбачено умовами Генерального договору.

Крім того, умовами Генерального договору, а саме п. 2.14. чітко зазначено, що Лізингодавець (відповідач) направляє Додаткову угоду на адресу Лізингоодержувача (позивача), що і було зроблено відповідачем, а позивач зобов'язаний був повернути підписаний примірник Додаткової угоди або викупити Предмет лізингу до 02.06.2016р.

Позивач отримав 09.05.2016р. Додаткову угоду та не заперечує її вчасне отримання.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Український лізинговий фонд» - Куриляк Н.Г. свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_3 укладено генеральний договір фінансового лізингу № 3541, за умовами якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно - предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього генерального договору та відповідного договору, в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному Договорі.

У договорі фінансового лізингу № 3541-01/01/15-Н від 28 січня 2015 року, який є невід'ємною частиною генерального договору фінансового лізингу, сторони погодили, що предметом лізингу є автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2013 року випуску, загальною вартістю 365804,28 грн. Загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору становить 647126,82 грн., сплата лізингових платежів здійснюється у гривні та не підлягає коригуванню.

Згідно з графіком внесення лізингових платежів сплата лізингових платежів здійснюється кожного другого числа місяця у сумі 8975,37 грн., у тому числі платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу, та винагорода (комісія) лізингодавця.

Відповідно до п. 2.4 генерального договору фінансового лізингу всі чергові платежі за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до графіка платежів.

За умовами п. 2.13 договору у період терміну дії відповідного договору розмір лізингових платежів також може збільшуватися (індексуватися) внаслідок зміни умов фінансування кредитором лізингодавця, у тому числі процентної ставки за користування кредитом, але не частіше ніж один раз на рік.

Згідно з п. 2.14 генерального договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів за відповідним договором може бути змінений шляхом укладення сторонами додаткової угоди в наступному порядку: для укладення додаткової угоди у випадках, передбачених п. 2.13 договору, лізингодавець не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати збільшення розміру лізингових платежів (дата укладення додаткової угоди) направляє повідомлення про зміну розміру платежів за відповідним договором та два примірники додаткової угоди, а лізингоодержувач зобов'язується до дати, зазначеної в додаткової угоді, повернути лізингодавцю один примірних вищевказаної додаткової угоди, підписаною лізингоодержувачем, або в разі незгоди із зміненим розміром лізингових платежів, викупити предмет лізингу в порядку, передбаченому ст. 8 генерального договору.

Відповідно до п. 11.2 генерального договору лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати генеральний договір та/або відповідний договір (відмовитися від генерального договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач порушує умови п.п. 2.12 - 2.14 генерального договору. (п.п. 11.2.7)

За приписами п.п. 11.3, 11.4 генерального договору у разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.п. 11.2.1 - 11.2.8 генерального договору, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу.

У разі якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення повідомлення лізингоодержувач не усуне визначені у повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши суму викупу, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від генерального договору і повернення предмета лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Положеннями статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

За статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України та аналізу норм законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Згідно зі ст. 16 Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні відносини, пов'язані з передачею у лізинг автомобіля, що підтверджується копіями генерального договору фінансового лізингу, договору фінансового лізингу, актом прийому-передачі предмету лізингу від 02 лютого 2015 року.

08 травня 2015 року на адресу позивача відповідач направив проект додаткової угоди до договору фінансового лізингу від 28 січня 2015 року № 3541-01/01/15-Н, за змістом якої графік внесення лізингових платежів був викладений у новій редакції. Відповідно до нового графіку розмір лізингових платежів збільшувався з 02 червня 2015 року з 8975,37 грн. до 13765,49 грн. (а.с. 32-34)

При цьому, у поштовому направленні відповідача було відсутнє повідомлення про зміну розміру платежів, як це передбачено п. 2.14 генерального договору фінансового лізингу, що унеможливлювало для позивача з'ясувати підставу збільшення розміру лізингових платежів, перелік яких встановлений у п. 2.13 генерального договору фінансового лізингу.

Доказом направлення позивачу лише два примірника додаткової угоди є опис поштового вкладення, в якому вказано «ду 2 до дфл 3541-01 - кількість предметів 2. (а.с.34)

Тобто позивача не було повідомлено про підстави збільшення розміру лізингових платежів.

Посилання апелянта на те, що ним на адресу позивача було направлено лист від 24 червня 2015 року № 15005, в якому зазначив підставу для збільшення розміру лізингового платежу: зміна умов фінансування кредитором лізингодавця (зміна процентної ставки за користування кредитом), є безпідставними, оскільки суду не надано належних доказів надсилання на адресу позивача листа від 24 червня 2015 року № 15005. Фотокопія журналу вихідної кореспонденції не є належним доказом направлення листа. Крім того, в цій фотокопії вказано дату листа як 23 червня 2015 року, що не відповідає даті, зазначеній у листі. (а.с. 112).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що товариство в порушення умов договору не надіслало на адресу позивача відповідне повідомлення на виконання умов п. 2.14.1 генерального договору фінансового лізингу про причину зміни умов договору. У зв'язку з чим позивач як учасник договірних правовідносин не міг з'ясувати підставу збільшення розміру лізингового платежу з огляду на те, що у додатковій угоді така інформація була відсутня. Жодних документів на підтвердження настання подій, вказаних у п. 2.13.5 договору, відповідач позивачу не надав. Без пояснення причин збільшення розміру лізингового платежу відповідач надіслав на адресу позивача вимогу про сплату заборгованості, виходячи з нового розміру платежу, а згодом - повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу.

Таким чином, дії відповідача є неправомірними.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» - Куриляк Наталії Геронівни - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді