Номер провадження: 22-ц/785/2912/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі- ТОВ «Порше Мобіліті», товариство), товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман-Автоцентр» (далі-ТОВ«Джерман-Автоцентр») про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Джерман-Автоцентр» про визнання недійсними:

-кредитний договір № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладений між ним та ТОВ "Порше Мобіліті";

-договір купівлі- продажуавтомобіля марки VW модель Golf VII, 2013 року випуску, укладений 24 січня 2014 року між ним та ТОВ "Джерман-Автоцентр".

Зазначав, що 23 січня 2014 року він уклав вказаний кредитний договір, який не читав, не володіючи українською мовою, відповідно до умов якого отримав для придбання автомобіля кредит в розмірі 150 335,64 грн.

28 січня 2015 року до цього договору укладено додаткову угоду №1 про надання додаткової суми кредиту у сумі 141 960 грн.

24 січня 2014 року він уклав договір купівлі-продажу, за яким придбав автомобіль за 231 085 грн.

Посилаючись на те, що :

-у 2014 році ТОВ "Порше Мобіліті" значно підвищило суми за кредитним

договором, обгрунтовуючи підвищення ростом курсу долара США до гривні;

-у 2016 році йому стало відомо, що ТОВ "Джерман-Автоцентр" придбало у ТОВ

«Авто-Пауер» автомобіль марки VW модель Golf VII, 2013 року випуску, 31 жовтня 2013 року за 170 626 грн., який на момент продажу йому був вже розмитненим, по суті був товаром придбаним за національну валюту та фактично був у використанні;

-відповідачі є компаньойонами та, діючи спільно, ввели його в оману,

позивач просив задовольнити його вимоги на підставі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.203,215,230 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач та його представники в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені, що відповідно до положень ч.2ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (т.2а.с.3).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ТОВ «Порше Мобіліті», перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про введення його в оману відповідачами є необгрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

1. Щодо вартості автомобіля.

Відповідно наданої позивачем до справи довідки-рахунку№180827вартість автомобіля становить 231 085,65 грн. Саме на таку вартість автомобіля в національній валюті ОСОБА_2 послався як у позові, так і в апеляційні скарзі, зазначивши, що купівля автомобіля відбулася за 231 085,65 грн.

При цьому частину вартості автомобіля позивач оплатив за власні кошти (на суму, що становить еквівалент у гривні 9 555 дол.США).

Другу частину у розмірі 150 335,64 грн., що на дату укладення договору становило еквівалент 17 745 дол.США було сплачено ТОВ "Порше Мобіліті" на виконання умов кредитного договору.

Таким чином, вартість автомобіля становила еквівалент 9 555+17 745=27 300 дол.США, що повністю кореспондується із умовами кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Порше Мобіліті", відповідно до якого останнє надало позивачу кредит у розмірі 150 335,64 грн., що на дату укладення договору становило еквівалент 17 745 дол.США відповідно до обмінного курсу, чинного на дату укладення кредитного договору № 50011626, який становив 8,472 грн./дол.США.

Докази про те, що ТОВ "Порше Мобіліті" запропонувало ОСОБА_2 придбати у кредит автомобіль вартістю 27 300 дол.США матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року, скасовано рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2016 року, та ухвалено нове рішення про відмову у позові у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Порше Мобіліті" про визнання частково недійсним кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року.

Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що відповідач надав позивачу кредит в сумі 150 335,64 грн., що в еквіваленті за курсом 8,4720 грн./дол.США, дорівнювало 17 745 дол.США, строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9,90% на придбання автомобіля.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що зазначене товариство запропонувало позивачу придбати у кредит автомобіль вартістю 27 300 дол.США є безпідставними.

2. Щодо значного підвищення сум за кредитним договором.

Як зазначалось вище, 23 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50011626, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 150 335,64 грн., що еквівалентно 17 745 дол. США, з процентною ставкою 9,9% річних, на придбання автомобіля строком на 60 місяців.

Відповідно до п.1.1. Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, товариство зобов'язалося надати позивачу кредит у сумі, визначеній в кредитному договорі в українських гривнях.

Згідно зазначеним умовам кредитного договору сума кредиту у розмірі,погодженими сторонами, була надана позивачу саме в українських гривнях. При цьому, як в кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього, розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США.

Відповідно до п.1.3. Загальних умов кредитування, сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання товариством очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

При цьому, у першому рядку графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають сплаті за відповідним обмінним курсом, що застосуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до п.1.3. Загальних умов кредитування.

Згаданим вище рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року встановлено, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язаннями, визначеним грошових еквівалентом в іноземній валюті.

У п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньої підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.625 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

Позивач був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, встановлений у п.9.5. Загальних умов кредитування, що підтверджується шляхом їх підписання.

Таким чином, розмір щомісячного платежу не змінюється у зв'язку з підвищенням курсу іноземної валюти, а зміна обмінного курсу валют не є підставою для визнання умов кредитного договору недійсними.

3. Щодо підстав визнання договорів недійсними на підставі ст.230 ЦК України.

Відповідно до вимог, визначених у ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних умов кредитування товариство належним чином ознайомило ОСОБА_2 з інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених ТОВ «Порше Мобіліті», та надав вичерпну інформацію про:

-умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позивача;

-умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг);

-розмір винагороди товариству у разі, коли він пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами;

-реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг;

-порядок сплати податків і зборів за рахунок позивача в результаті отримання ним послуги фінансового кредиту( у випадках, коли товариство виступає податковим агентом);

-правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення послуги фінансового кредиту;

-механізми захисту прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають в процесі надання послуги фінансових кредитів;

-реквізити органів з питань захисту прав споживачів.

Отже, ТОВ «Порше Мобіліті» надав достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту, а ОСОБА_2 належним чином ознайомився з нею, що підтвердив своїм підписом на кожній сторінці договору.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не заслуговують на увагу доводи позивача про введення його в оману щодо вартості автомобіля VW модель Golf VII у розмірі 231 085,00 грн., при реальній вартості - 170 626,00 грн. з посиланням на довідку-рахунок серії ВІА № 045291 від 31 жовтня 2013 року.

Сторони договору купівлі-продажу, визначивши ціну автомобіля у розмірі 231 085,00 грн., діяли у відповідності до положень ст. ст.6,627 ЦК України, так як є вільними в укладанні договору та визначенні його умов.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» неналежним чином надав інформацію про умови кредитування та, крім того, навмисно, діючи спільно із ТОВ "Джерман-Автоцентр" ввели ОСОБА_2 в оману, як при укладені кредитного договору, так і при укладені договору купівлі-продажу автомобіля.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков