Справа № 367/2850/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/387/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 27.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання валютою кредитного договору- гривні України,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом, який мотивувало наступним:

24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 43568,00 доларів США строком до 24 травня 2022 року зі сплатою протягом перших 30 календарних днів 12 % річних за користування кредитом. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони домовились, що у разі настання певних обставин, передбачених договором, може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Відповідно Додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих відсотків згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 24 число (включно) кожного місяця.

03 липня 2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої встановлено графік погашення кредиту в новій редакції. Сторони домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 2.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 114927 від 24 травня 2007 року.

03 липня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник виконував неналежним чином, у зв'язку з чим 21 жовтня 2015 року банк направив відповідачам вимоги про погашення заборгованості, однак вказані вимоги були залишені без задоволення.

Також позивач зазначав, що розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 04.03.2015 року - 30% /Постанова НБУ №154 від 02.03.2015 року/, з 28.08.2015 року -27% / Постанова НБУ №557 від 27.08.2015 року/, з 25.09.2015 року -22 % /Постанова НБУ №627 від 24.09.2015 року/.

Станом на 23 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором становила 26502,48 доларів США, з яких: 23427,36 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 3075,12 доларів США - заборгованість за відсотками. Заборгованість по сплаті пені склала 35660,17 грн., з яких: 21721,71 грн. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту, 13938,46 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. У зв'язку з наведеним банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість за кредитом.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк», в якій просила визнати валютою кредитного договору національну валюту України - гривню; зобов'язати банк здійснити повний перерахунок її боргових зобов'язань з моменту укладення кредитного договору, визначаючи валютою даного кредитного договору гривню України. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 24 травня 2007 року між нею та банком був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати їй кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 43568,00 доларів США, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 220 018,40 гривень за курсом Національного банку України на день укладання кредитного договору. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в даному договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Фактично ОСОБА_2 отримала від банку кредитні кошти в національній валюті України - гривні, а не в доларах США, відтак вважала, що її вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 травня 2007 року в розмірі 26 502,48 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 35 660 грн 17 коп., а також судовий збір в розмірі 10911 грн 61 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, її зустрічні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні вимоги щодо визнання гривні України валютою кредитного договору. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача щодо того, що фактично кредитний договір було укладено в національній грошовій одиниці - гривні України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх обґрунтованими.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів з приводу її посилань на фактичне отримання кредиту в гривні України. Натомість з тексту самого кредитного договору від 24 травня 2007 року вбачається надання споживчого кредиту саме в іноземній валюті у розмірі 43 568 доларів США. При цьому сам договір відповідачем оскаржено не було, відтак у відповідності до встановленої ст. 204 ЦК України презумпції він є правомірним.

Факт отримання кредиту в доларах США також підтверджується й заявкою відповідача на видачу саме іноземної валюти, лише із зазначенням гривневого еквіваленту такої суми.

Графіком погашення кредиту також передбачено погашення кредиту саме в іноземній валюті. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності посилань відповідача на погашення кредиту в національній грошовій одиниці, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу нею також надано не було. При цьому укладений між сторонами договір банківського рахунку від 24.05.2007 р., на який посилалася апелянт, не може свідчити про отримання кредиту в гривні України, оскільки серед іншого передбачає надання відповідачем банку доручення на придбання доларів США та направлення придбаної валюти на погашення строкової та простроченої заборгованості за кредитним договором (п.1 додаткової угоди до договору банківського рахунку № 503291 від 24.05.2007 р.), що є черговим свідченням здійснення операцій за кредитом саме в доларах США.

На підставі наведеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності посилань відповідача та відсутності підстав для задоволення зустрічного позову. Натомість вимоги первісного позову підтверджені матеріалами справи, відтак заборгованість за кредитом підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку. Врахував суд першої інстанції при вирішенні справи й ту обставину, що у 2011 році поручитель ОСОБА_3 помер, а правовідносини поруки не допускають правонаступництва.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. При ухваленні оскаржуваного рішення було дотримано норм матеріального і процесуального права, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова