У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 22 листопада 2005 року він є споживачем фінансових послуг публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Працівники банку, скориставшись його персональними даними, оформили на його ім'я дві кредитні картки, одну з яких за № НОМЕР_1 він не отримував. Проте, починаючи з 14 вересня 2007 року на його адресу почали надходити претензії з вимогою погашення заборгованості з кредитним договором по цій кредитній картці. Він неодноразово звертався до банку із заявами про те, що він цією кредитною карткою не користувався та ніяких коштів не отримував. Однак, на його звернення банк не реагував, а 30 грудня 2013 року з його діючої картки були банком списані кошти в сумі 1 136 грн для погашення заборгованості.

Зазначав, що його непричетність до використання кредитних коштів підтверджена вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року, яким працівника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 визнано винною за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України у службовому підробленні та заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм посадовим становищем. Такими неправомірними діями відповідача йому завдано майнової та моральної шкоди. Також зазначав, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2014 року стягнуто з нього на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 024 грн 57 коп., хоча він такого кредиту не отримував та не користувався кредитними коштами. Такими неправомірними діями відповідача йому завдано майнової та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 1 136 грн, які безпідставно були списані з його карткового рахунку, 10 268 грн 17 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року рішення міськрайонного суду змінено. Збільшено розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3, з

3 тис. грн до 208 800 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 2 ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що неправомірними діями працівника банку позивачеві завдано моральної шкоди, оскільки він повинен був докладати додаткові зусилля для доведення своєї непричетності до кредитної заборгованості, розмір якої суд визначив виходячи з принципу розумності та справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), та вимогам закону.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, виходив із того, що навіть після вироку суду, яким встановлено вину працівника банку у привласненні кредитних коштів, ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжувало вимагати сплатити неіснуючий борг, списало кошти з рахунку позивача, подало позов про стягнення суми заборгованості за кредитом, яким позивач не користувався.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк».

22 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_3 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 на підставі кредитного договору про надання кредитного ліміту у розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу за кредитним договором № б/н від 22 листопада 2005 року в розмірі 10 024 грн 57 коп., яке є чинним.

У ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року ОСОБА_4 визнано винною за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 70, ст. 76 КК України та засуджено до п'яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки. Встановлено, що ОСОБА_4 заволоділа кредитною карткою № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 з метою зняття та привласнення кредитних коштів в сумі 3 тис. грн.

30 грудня 2013 року рахунку ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» було списано 1 136 грн, які було йому повернуто 27 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та не зазначив підстав збільшення розміру моральної шкоди до 208 800 грн й обставини, які не були враховані судом першої інстанції при його визначенні.

При цьому не врахував наведених роз'яснень Пленуму Верховного Суду та вимог ст. 23 ЦК України, які судом першої інстанції були враховані з урахуванням всіх обставин справи й вимог закону про те, що саме суд визначає розмір такої шкоди, а висновок експерта оцінюється судом разом з усіма доказами та обставинами й не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних про відшкодування моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір відшкодування, суд виходив із вимог розумності і справедливості.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року скасувати, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик