УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» (далі - ТОВ «БК «Авангард») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 10 грудня 1996 року між Малим колективним підприємством «Авангард» (далі - МКП «Авангард»), (правонаступником якого є ТОВ «Авангард») та ОСОБА_4 укладено договір № 7-102, згідно з яким МКП «Авангард» як основний власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги, дотримується усіх вимог по експлуатації гаражного комплексу. Відповідач є власником стоянки № 102 на підставі договору від 10 грудня 1996 року № 7-102.

Відповідно до п. 2.10 договору власник до 15 числа наступного місяця зобов'язується компенсувати МКП «Авангард» всі понесені ним витрати по експлуатації місця-стоянки в гаражному комплексі, вчасно сплачувати суму затрат в ощадкасу або перераховувати кошти на рахунок у банку.

01 квітня 2013 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія «Авангард» передає, а ТОВ «БК «Авангард» приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно укладених договорі про надання послуг, в тому числі і по договору № 7-102.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору ТОВ «БК «Авангард» одержує право вимоги від ОСОБА_4 належного виконання усіх зобов'язань за договором від 10 грудня 1996 року № 7-102.

Відповідно до п. 1.2 окрім передачі права вимоги оплати за надані послуги за зобов'язанням за договором № 7-102 до ТОВ «БК «Авангард» переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за зазначеним вище договором.

Враховуючи, що відповідач тривалий час не сплачує за надані йому послуги, позивач просив стягнути з нього заборгованість, ящо станом на 14 березня 2016 року склала 1 961 грн 88 коп., пеню за період з 16 лютого 2015 року по 14 березня 2016 року у розмірі 8 473 грн 36 коп., 3 % річних за період з 16 лютого 2015 року по 14 березня 2016 року у розмірі 34 грн 82 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «БК «Авангард» заборгованість за договором від 10 грудня 1996 року № 7-102 у розмірі 1 961 грн 88 коп. основного боргу, 1 961 грн 88 коп. пені та 34 грн 82 коп. - 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 10 грудня 1996 року між Малим колективним підприємством «Авангард» (далі - МКП «Авангард»), (правонаступником якого є ТОВ«Авангард») та ОСОБА_4 укладено договір № 7-102, згідно з яким МКП «Авангард» як основний власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги, дотримується усіх вимог по експлуатації гаражного комплексу.

Відповідач є власником стоянки № 102 згідно з договором від 10 грудня 1996 року № 7-102.

Відповідно до п. 2.10 договору власник до 15 числа наступного місяця зобов'язується компенсувати МКП «Авангард» всі понесені ним витрати по експлуатації місця-стоянки в гаражному комплексі, вчасно сплачувати суму затрат в ощадкасу або перераховувати кошти на рахунок у банку.

ОСОБА_4 порушив умови виконання вказаного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

01 квітня 2013 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія «Авангард» передає, а ТОВ «БК «Авангард» приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно з укладеними договорами про надання послуг, у тому числі і за договором № 7-102.

Згідно з п.1.1 договору ТОВ «БК «Авангард» одержує право вимоги від ОСОБА_4 належного виконання всіх зобов'язань за договором від 10 грудня 1996 року № 7-102.

Цей договір сторонами не розривався та не визнавався не дійсним, тобто є чинним.

Відповідно до п. 1.2 окрім передачі права вимоги оплати за надані послуги за зобов'язанням за договором № 7-102 до ТОВ «БК «Авангард» переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за зазначеним вище договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк заборгованість не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, то суди обґрунтовано стягнули з відповідача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню гараж-стоянки.

Посилання ОСОБА_4 на відсутність у ТОВ «БК «Авангард» права вимоги спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2014 року, у мотивувальній частині якого зазначено, що ТОВ «БК «Авангард» є правонаступником ЗАТ «Авангард», яке у свою чергу було правонаступником МКП «Авангард». Доказів на спростування вказаних висновків ОСОБА_4 не надано, а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.