Справа № 375/422/17
Провадження № 2/375/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю представників - позивача - ОСОБА_1 та відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Рокитнянської селищної ради про встановлення земельного сервітуту,-

УСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася із вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої в АДРЕСА_1. Проїзд до земельної ділянки раніше відбувався через земельну ділянку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, який у 2015 році встановив бетонну огорожу і не дає можливості користуватися проїздом, чинить перешкоди, що унеможливлює користування земельною ділянкою. Просить встановити постійний земельний сервітут на її користь щодо вільного проїзду до її земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 на території Рокитнянської селищної ради по земельній ділянці ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що у користуванні її батька була земельна ділянка площею 0,10 га, яка межувала і є продовженням земельної ділянки по АДРЕСА_1 і куди проїзд був тільки через домоволодіння по АДРЕСА_1. Згодом вказана земельна ділянка перейшла у її власність, а земельну ділянку разом із будинком по АДРЕСА_1 у 2013 році придбав ОСОБА_4, який перестав пропускати її до належної їй земельної ділянки і вона вимушена добиратися до своєї земельної ділянки різними шляхами. На пропозицію встановити проїзд за рахунок земельної ділянки відповідача на оплатній основі чи на інших умовах той відмовився. Просить встановити проїзд через земельну ділянку відповідача до належної їй земельної ділянки.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що у відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно до ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Статтею 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною дівлянкою? а відповідно до п. «а» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки. Вважає, що позивачка вправі вимагати встановлення проїзду та проходу через земельну ділянку відповідача до належної їй земельної ділянки, так як іншим способом зробити це неможливо і сторони не досягли згоди вирішити це питання в позасудовому порядку.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач у 2013 році придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1, яка була вже огорожена з вулиці бетонною огорожею. Після чого навісив ворота та хвіртку, так як у нього велика сім»я і діти вибігають на дорогу. Раніше, коли не було огорожі і стояв старий будинок, позивачка дійсно користувалася проїздом та проходом через земельну ділянку відповідача, який на той час не був власником. Сторони зустрічалися з метою врегулювання даного питання, але так і не досягли згоди про можливість надання проїзду. Відповідач приватизував земельну ділянку у 2013 році, а позивачка у 2015 році, тобто до приватизації вона повинна була вирішити питання проїзду. Вважає, що у позивачки є інші проїзди та проходи до своєї земельної ділянки, так як вона з часу заборони проїзду - з 2013 року користується своєю земельною ділянкою і тому підстав для встановлення сервітуту немає.

Представник відповідача - Рокитнянської селищної ради до суду не з»явився, подав заяву, в якій позов визнав та просить слухати справу за його відсутності.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що його син, у якого 5 малолітніх дітей, у 2013 році придбав житловий будинок із земельною ділянкою біля нього по АДРЕСА_1 і того ж року приватизував земельну ділянку. При приватизації земельної ділянки він запитав у голови селищної ради чи не буде проблем із проїздом до земельних ділянок, розташованих нижче і які межують із земельною ділянкою сина. Його запевнили, що до тих ділянок є окремий проїзд. Земельна ділянка сина з вулиці була вже огорожена бетонною огорожею та малися ворота та хвіртка. Після купівлі навісили залізні ворота та хвіртку, так як діти вибігали на дорогу. Земельну ділянку розпланували з врахуванням її розмірів та планується з боку сусідки ОСОБА_6 побудувати повітку з літньою кухнею та 2-ма гаражами, так як у сина кілька автомобілів, з іншого боку перед житловим будинком та позаду нього планується посадити сад. Тому виділити окремий проїзд позивачці для проїзду трактором немає можливості, а проїзду через ворота заважає криниця, яка буде між будинком та літньою кухнею. Пропонував купити у позивачки земельну ділянку, а їй купити взамін іншу, але вона не знайшла на цій вулиці, в іншому місці не хоче.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що її дочка - позивачка має у власності приватизовану у 2015 році земельну ділянку по АДРЕСА_1 і яка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4, розтавшованою по АДРЕСА_1, є її продовженням. До цього даною земельною ділянкою її сім»я користувалася більше 20-ти років. Проїзд та прохід до земельної ділянки позивачки майже завжди був через земельну ділянку відповідача, так як до нього там не було воріт і проживали різні люди, які дозволяли це. У 2013 році відповідач придбав жиловий будинок по АДРЕСА_1, навісив ворота та хвіртку та заборонив проїзд та проходити через його двір на город. Зараз позивачка проходить на свою земельну ділянку через інші земельні ділянки, де ніхто не проживає, але це через 5-6 будинків. Тому вважає, що відповідач повинен виділити проїзд за рахунок його земельної ділянки до земельної ділянки позивачки до 3-х метрів шириною з можливістю заїзду трактором чи автомобілем.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що її земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4. Вона дозволяла раніше проїздити позивачці через її земельну ділянку на її город, але зараз у дворі виклали плитку і вона не дозволяє проїзд трактором. До цього проїзд та прохід на земельну ділянку позивачки був через сусіднє домоволодіння, яке згодом придбав відповідач, який заборонив позивачці проїзд через його двір.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що матір позивачки неодноразово зверталася до селищної ради для виділу проїзду на її город, але рішення прийняте не було, тому вона користувался проїздом через домоволодіння по АДРЕСА_1, яке згодом купив ОСОБА_4 і заборонив проїзд та прохід через його подвір»я.

Свідок ОСОБА_10 суду показав. що земельна ділянка позивачки розташована позаду земельних ділянок, які виходять на АДРЕСА_1 і тому завжди була проблема добиратися до неї та до інших аналогічних ділянок. Позивачка користувалася проходом через домоволодіння по АДРЕСА_1, де раніше проживав чоловік похилого віку і який дозволяв їй прохід та проїзд. Але згодом там побудували новий будинок і продали відповідачу, який заборонив прохід та проїзд позивачці і тому вона добирається до її земельної ділянки через інші двори, де відсутні мешканці або берегом.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що раніше ніякого проїзду через земельну ділянку ОСОБА_4 не було і позивачка та її матір самовільно користувалися двором, поки там ніхто не жив. Але потім відповідач навісив ворота та хвіртку і заборонив прохід через його двір. Позивачка має можливість добиратися до своєї земельної ділянки через інші двори.

Заслухавши сторони, їх представників, сівдків, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка більше 20-ти років користується земельною ділянкою площею 0,10 га по АДРЕСА_1, яка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Прохід та проїзд на дану земельну ділянку був через вказане домоволодіння за згодою його попередніх власників, через інші домоволодіння за згодою їх власників або через нежилі домоволодіння. У 2013 році відповідач ОСОБА_4, у якого 5 малолітніх дітей, придбав житловий будинок із земельною ділянкою біля нього по АДРЕСА_1 і того ж року приватизував дану земельну ділянку - 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,0792 га - для ведення особистого селянського господарства. При купівлі з вулиці малася бетонна огорожа на фундаменті камінь-бут. Позивачка приватизувала земельну ділянку у 2015 році. Після приватизації земельної ділянки відповідач заборонив позивачці та її матері прохід через його домоволодіння і тому вони вимушені шукати інші шляхи добиратися до її городу.

Як показав свідок ОСОБА_5, його син планує побудувати на земельній ділянці напроти будинку літню кухню, 2 гаражі та повітку, які планується розташувати на відстані 2-х метрів від сусідньої земельної ділянки - ОСОБА_6, а з іншого боку земельної ділянки перед будинком та позаду нього посадити сад для задоволення потреб багатодітної сім»ї сина. Земля під особисте селянське господарство зараз обробляється культиватором, а згодом планується поставити теплиці на всю їх довжину.

Позивачка просить встановити постійний сервітут через земельну ділянку відповідача, розташовану в АДРЕСА_1 з однієї із сторін його земельної ділянки для проїзду на її земельну ділянку, так добровільної згоди сторони не дійшли, тобто відгородити не менше 3 м з боку домоволодіння ОСОБА_6 чи з іншого боку і таким чином позбавити відповідача можливістю користуватися даним відрізком його земельної ділянки.

У відповідності до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а в ст.317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В той же час у главі 32 Цивільного Кодексу України встановлені певні обмеження у здійснені права власності, а саме відносно земельної ділянки чи іншого нерухомого майна власника.

Так, у відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно до ч.1 ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тобто без позбавлення власника можливості користуватися його земельною ділянкою, а в наданні можливості проходу чи проїзду по його земельній ділянці.

В статті 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмеже платне або безоплатне користування чужою земельною дівлянкою? а відповідно до п. «а» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки та п.»б» - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Тобто, як вбачається із ст.99 ЗК України власник або користувач сусідньої земельної ділянки має право вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки і тільки при наявності шляху для проїзду транспортного засобу і можливість вимагати проїзду по наявному шляху.

Аналогічна вказівка мається у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно якого земельний сервітут - право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне чи безоплатне користування чужою земельною ділянкою (право проходу чи проїзду на велосипеді; проїзду на транспортному засобі по наявному шляху).

Як вбачається із позовної заяви, досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, їх представників та свідків, через земельну ділянку відповідача ОСОБА_4 відсутній проїзний шлях для транспортних засобів у місцях, де позивачка планувала зробити проїзд до її земельної ділянки, так як там мається капітальна огорожа і свідки підтвердили, що проїзд через земельну ділянку відповідача раніше відбувався за згодою власників домоволодіння, коли ще була відсутня огорожа.

В зв»язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а саме для встановлення сервітуту у вигляді окремого проїзду транспортних засобів через земельну ділянку відповідача, тим паче, в судовому засіданні не досліджувалася можливість встановлення такого виду сервітуту, тобто чи є можливість виділити позивачці проїзд за рахунок земельної ділянки відповідача без позбавлення права користування його земельною ділянкою, чи не обмежить цей проїзд його прав і де саме мається можливість зробити це, так як у місцях, на які вказує позивачка, відсутній шлях для проїзду транспортних засобів.

Керуючись ст.ст.401 та 404 ЦК України, ст.ст.98 та 99 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст. 10, 14, 57, 88, 209, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Рокитнянської селищної ради про встановлення земельного сервітуту.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення чи отримання копії особою, яка брала участь у справі, але не була присутня при його проголошенні.

Повне рішення виготовлено 14.08.17 .

Суддя