Справа № 415/2217/17
Провадження № 2-о/415/262/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

присяжних: Литовченка О.М., Кукушкіної Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Данько Л.С.,

представника заявника ОСОБА_3,

прокурора Коваленко М.С.,

законного представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за заявою головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденного П.В. про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_6, визнаного у судовому поряду недієздатним, -

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденний П.В. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного у судовому поряду недієздатним.

В обґрунтування заяви посилається на те, що хворий ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був госпіталізований у відділення №1 ЛОПЛ 19.04.17 о 17.10, повторно в житті, за згодою хворого і опікуна, за напрямом психіатра, для лікування, в зв'язку з тим, що напередодні хворий став неспокійним, порушився сон, став агресивним, конфліктним, проявляє агресію по відношенню до батька. При надходженні був оглянутий зав. відділення №1 ОСОБА_7, який підтвердив необхідність госпіталізації хворого. У зв'язку з тим, що хворий позбавлений дієздатності згідно з рішенням суду по справі №2-0-415/92/15 від 07.09.15, у відповідності зі статтею 15 закону України «Про психіатричну допомогу», 20.04.17 р. о 8.30, хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі зав. відділення №1 ОСОБА_7, лікаря-ординатора відд. №1 ОСОБА_8, лікаря-ординатора відд. № 2 ОСОБА_9 Враховуючи, що хворий страждає психічним розладом у формі: помірна розумова відсталість, помірно виражена імбецильність з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку про необхідність у стаціонарному лікуванні ОСОБА_6, згідно із законом України про психіатричну допомогу ст. 13, 15. На підставі викладеного та відповідно до закону України «Про психіатричну допомогу», просив винести рішення про госпіталізацію у примусовому порядку ОСОБА_6 у відділення №1 ЛОПЛ терміном на 2 місяці.

Представник заявника лікар-психіатр прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити, а хворого госпіталізувати до психіатричного закладу з підстав, що викладені у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Законний представник (опікун) прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує, вважає доцільним госпіталізувати до психіатричного закладу хворого.

Хворий не прибув у судове засідання, у зв'язку з тим, що визнаний недієздатним та був представлений законним представником. Крім того, до суду надійшов висновок ВКК Лисичанської обласної психіатричної лікарні №27, згідно якого хворий потребує подальше лікування, в зв'язку з психічним станом прибути до суду та давати пояснення не може.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 28.09.2004 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, де і мешкає на час звернення медичної установи із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, що було підтверджено його законним представником у судовому засіданні.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.10.2007 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний недієздатним та рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26.11.2010 року йому призначено опікуна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з висновку від 20.04.2017 року, складеного комісією лікарів-психіатрів Лисичанської обласної психіатричної лікарні у складі: завідуючого відділенням №1 ОСОБА_3, лікарем-ординатором від.№1 ОСОБА_10, лікарем-ординатором №2 ОСОБА_9, ОСОБА_6, 02 серпня 1988, оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка прийшла до висновку, що хворий страждає на тяжке психічне захворювання, позбавлений дієздатності, соціально неспокійний, не критичний до свого стану та здійснюваним діям, а також наявність усвідомленої згоди на госпіталізацію опікуна хворого, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку про необхідність госпіталізації і лікування хворого у відділенні №1 Лисичанської обласної психіатричної лікарні, відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

Вирішуючи питання про задоволення заявлених вимог, суд враховує наступні норми закону.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнав неконституційним положення третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положеннями частини 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визначеної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України постановив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Зважаючи на вказане рішення КСУ утримання в психіатричному закладі недієздатної особи, госпіталізованої за рішенням лікаря-психіатра на прохання та за згодою її опікуна, без судового рішення може бути розцінено як порушення п. 5.1. ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (порушення права на свободу та особисту недоторканість).

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» унормовано, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації.

Висновок складений комісією лікарів-психіатрів Лисичанської обласної психіатричної лікарні та встановлені в судовому засіданні факти свідчать про наявність у ОСОБА_6 психічного захворювання, а також про те, що хворий має потребу в примусовій госпіталізації.

Згідно зі ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд розглядає заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу.

Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Приписами ст. 282 ЦПК України передбачено, що залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Таким чином факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що заява головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію до психіатричного закладу особи у примусовому порядку підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 234, 235,281, 282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденного П.В. про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_6, визнаного у судовому поряду недієздатним - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, в примусовому порядку до відділення № 1 Лисичанської обласної психіатричної лікарні, без його усвідомленої згоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко

Присяжні: Л.І. Кукушкіна

О.М. Литовченко