Справа № 368/1882/15-ц Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/377/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 24 27.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства Страхової компанії «ВУСО» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивувало наступним:

Між приватним акціонерним товариством «СК «ВУСО» і ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 13 липня 2012 року.

11 липня 2013 року біля будинку № 14 по проспекту Перемоги у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля Renault Sandero, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автобуса «I-VAN», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Вина останнього у скоєнні ДТП підтверджена постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року. В результаті ДТП був пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль.

Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь станцій технічного обслуговування, яка здійснила ремонт належного ОСОБА_2 автомобіля, суму страхового відшкодування в розмірі 75 663 грн. 60 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяв ОСОБА_2 від 18 листопада 2013 року та 12 липня 2013 року, страхового акту № 4070-02 від 11.09.2013 року та додатку до нього № 1 від 14.01.2014 р. та додатку № 2 від 08.07.2014 року. Факт проведення ремонту підтверджено актами виконаних робіт № АМС 3003372 та № АМС3004997. У зв'язку з наведеним у позивача виникло право регресної вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування завданої ним шкоди.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0442921, згідно умов якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 50 000 грн., а франшиза - 510 грн. 00 коп. Оскільки сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, є всі правові підстави стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму коштів у розмірі 26 173 грн. 60 коп., а також судовий збір.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства Страхової компанії «ВУСО» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь кошти в розмірі 25297 грн. 59 коп. в рахунок відшкодування шкоди та судовий збір в розмірі 1181 грн. 46 коп., а всього 26 479 грн. 05 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з нього коштів на відшкодування спричиненої шкоди. Вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Обґрунтовуючи невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону, апелянт посилався на те, що судом безпідставно не було залучено до участі у справі в якості відповідача ПрАТ «УОСК», з яким у ОСОБА_2 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також позивачем не були надані (навіть після заявлення відповідного клопотання) пошкоджені деталі автомобіля та ряд документів з приводу розміру спричиненої ДТП, що свідчить про необґрунтованість висновків суду з цього приводу.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до вищенаведених посилань апелянта як до обставин, які з точки зору відповідача обґрунтовують незаконність рішення суду першої інстанції. По-перше, як самим позивачем у своєму позові, так і судом в ухваленому ним по справі рішенні був взятий до уваги факт наявності у ОСОБА_2 страхового полісу ПрАТ «УОСК». Розмір заявлених вимог враховував максимальний розмір страхової виплати ПрАТ «УОСК», передбаченої таким полісом, та встановлювався як різниця між нею та фактично спричиненою відповідачем шкодою. При цьому позовних вимог до ПрАТ «УОСК» заявлено не було, у зв'язку з чим підстав для залучення такої страхової компанії до участі у справі в якості відповідача, як і порушення з цього приводуправ ОСОБА_2, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

По-друге, суд першої інстанції частково не погодився із заявленим позивачем розміром спричиненої внаслідок ДТП шкоди та взяв до уваги її розмір, визначений за результатами проведення в ході розгляду справи судової автотоварознавчої експертизи від 22.08.2016 року. При цьому обґрунтованих підстав для критичного відношення до результатів такої судової експертизи апеляційна скарга не містить. За таких умов посилання апелянта на невідповідне встановлення в ході розгляду розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди не ґрунтуються на обставинах справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова