Провадження № 2/760/4221/17
в справі № 760/8593/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину домоволодіння за давністю користування, про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом і просить суд з урахуванням заяви від 27.11.2017 про збільшення позовних вимог:

- визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/9 частки домоволодіння АДРЕСА_1

- визнати за ним право власності на 4/9 зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що він зареєстрований та проживає у спірному будинку АДРЕСА_2 з 2004 року.

2/9 частини будинку належали його діду - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 але до цього часу належна ОСОБА_9 частка не переоформлена. Оскільки Позивач, як він зазначає, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном більше десяти років, він вважає, що за ним може бути визнано право власності на частку ОСОБА_9

Бабуся позивача - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була власницею 4/9 частин спірного домоволодіння, а за життя склала заповіт, яким заповідала усе своє майно позивачу ОСОБА_1 Після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але не зміг його отримати. Вважає, що прийняв спадщину, та за ним може бути визнано право власності на належні ОСОБА_8 4/9 частки спірного домоволодіння. На підставі цього позов просив задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Направили заяви, якими позов визнали повністю та не заперечували проти його задоволення. Просили слухати справу за їх відсутністю. При винесенні рішення покладалися на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомленна належним чином. Направила до суду заяву, якою проти позову не заперечувала. Просила слухати справу за її відсутністю. При винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись за зареєстрованими місцями проживання.

Вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача та необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд вирішує цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 18.05.2004, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України НОМЕР_1 виданим Солом'янським РВ ГУДМС України в місті Києві 19.06.2014.

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 21.06.1991 вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5

З заповіту від 17.03.2000 року посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бірюковою Г.Ю. вбачається, що ОСОБА_8 заповідала ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося.

З довідки №715 від 26.04.2017 виданої КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро житловий будинок АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрований:

- 2/9 частки на ім'я ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Київською обласною державною нотконторою 10.07.1984р., №4039, дублікат №1 виданий Київською обласною державною нотконторою 16.06.1992р., №3-849, дублікат №2 виданий Київською обласною державною нотконторою 25.02.1999р., №1-253;

- 4/9 частки на ім'я ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 9-ю Київською держнотконторою 08.10.1999, №1-2254;

- 1/6 частка на ім'я ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_13, приватним нотаріусом Київського міського нотокругу 29.12.2004р., №18261;

- 1/6 частка на ім'я ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_14, приватним нотаріусом Київського міського нотокругу 14.03.2006р., №1428.

Зі спадкової справи, відкритої Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_11 та ОСОБА_15. ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину, на 4/9 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_5 ОСОБА_15 свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_9 не отримував.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_4 виданого 17.03.1997 вбачається, що ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_6. З довідки 16-ї Київської держнотконтори №552 від 27.10.1998 встановлено, що спадкова справа на майно ОСОБА_15 не заводилась.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Як встановлено вище, Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною вище адресою з 18.05.2004, проживає у вказаному будинку фактично Вказані вище обставини свідчать про відкритість та безперервність володіння ОСОБА_1 чужим майном, а саме - частиною житлового будинку, АДРЕСА_6

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, враховуючи положення ст. 344 ч. 2 ЦК України, добросовісно заволодів нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно протягом десяти років володіти нерухомим майном, яким є 2/9 частини домоволодіння, АДРЕСА_1 які на сьогодні зареєстровані за померлим ОСОБА_9, в зв'язку з чим набув право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

Крім того, судом встановлено, що з заповіту від 20.05.2009 посвідченого Івановою Л.Д. секретарем Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області вбачається, що ОСОБА_8 заповідала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_7

Зі спадкової справи, яка була заведена Вишгородською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_8 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповіддю Вишгородської районної державної нотаріальної контори №2452/01-14 від 01.10.2010 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на наявність заповіту ОСОБА_8 від 20.05.2009, який начебто скасовує дію заповіту від 17.03.2000.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч1. ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч1. ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 1254 ЦК України, встановлюється право заповідача на скасування та зміну заповіту. Так згідно з ч.1 цієї статті, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Згідно з ч.2 цієї статті, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За життя ОСОБА_8 була власником житлового будинку АДРЕСА_8 та власником 4/9 частин житлового будинку АДРЕСА_9

Заповітом від 17.03.2000 ОСОБА_8 заповідала ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право.

Пізніше заповітом від 20.05.2009 ОСОБА_8 частково скасувала дію попереднього заповіту, заповідаючи належний їй житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_10, Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2,

У той же час дія заповіту від 17.03.2000 виданого на користь ОСОБА_1 у частині спадкування 4/9 частин житлового будинку АДРЕСА_11 не припинилася. Враховуючи те, що Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, достатність і їх взаємний зв'язок у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників на підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. ст.ст. 16, 183, 344, 379-381, 386, 392, 1216 - 1218, 1254, 1268, 1270, 1296 ЦК України; ст.ст. 3-11, 57-61,118-120 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частки у праві власності, раніше зареєстровані за ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 на домоволодіння по провулку АДРЕСА_12 яке складається з житлового будинку загальною площею 84,6 кв.м, житловою площею 39,6 кв.м, та господарських будівель і споруд літ. «Б», «В» - вбиральні, літ. «Д» - погріб, за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/9 частки домоволодіння по АДРЕСА_13, яке складається з житлового будинку загальною площею 84,6 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м та господарських будівель і споруд літ. «Б», «В» - вбиральні, літ. «Д» - погріб, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: