РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017 року Провадження №2/425/446/17

Справа №425/1606/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2003 року № 535131. В зазначеній квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2002 року відповідач виїхав до Російської Федерації, де на даний час отримав громадянство та постійно проживає. Останнім часом позивач не мешкає за вказаною адресою та бажає продати квартиру, однак для цього йому необхідно визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Після отриманої від відповідача нотаріально завіреної заяви про зняття з реєстрації, позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг

м. Рубіжного Луганської області з проханням зняти з місця реєстрації ОСОБА_2 на підставі письмового звернення, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до рекомендованих повідомлень, повістки про виклик повернулися до Рубіжанського міського суду з відміткою «через не запит». В матеріалах справи мається заява відповідача, в якій він просить зняти його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2003 року № НОМЕР_1 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.10.2003 року № 1051 (а.с. 8-9).

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.06.2017 року № НОМЕР_2 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.12).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2, виданого 29.04.2016 року Міграційнимм пунктом УФМС Росії по республіці Карелія в м. Костомукша, він є громадянином Російської Федерації (а.с.7).

Відповідно до заяви ОСОБА_2, посвідченої нотаріусом нотаріального округ: м. Костомукша Республіки Карелія ОСОБА_5 09.06.2017 року, зареєстровану в реєстрі за № 2-784, він не заперечує проти зняття з реєстраційного обліку за адресою належної позивачу квартири, а саме: АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).

Актом щодо встановлення факту проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що останній за вказаною адресою не проживає (а.с.13).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає більше 15 років, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником квартири та з 2002 року не проживає в належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1, виїхав на постійне місце проживання до іншої країни, однак до цього часу значиться зареєстрованим у зазначеній вище квартирі, що позбавляє власника даної квартири на свій розсуд вільно розпоряджатися належною йому власністю.

Окрім того, суд бере до уваги те, що відповідач просить зняти його з реєстрації за вище вказаною адресою, про що надав нотаріально завірену заяву.

Таким чином, після встановлення зазначених обставин суд приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 серпня 2017 року.

Суддя Є.О. Романовський