Справа № 278/197/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 вересня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с/з - Гуцало Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду, -
30 січня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2009 року з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу). Окрім того у нього на утриманні знаходиться ще двоє дітей від другого шлюбу на утримання яких з нього також стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно за рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року. Таким чином за вказаними рішеннями судів, загальна сума аліментів становить близько 58/100 частин від заробітку позивача, що перевищує частку аліментів згідно чинного законодавства. Також позивачем зазначено, що він є учасником бойових дій, а тому не може платити аліменти в розмірі, визначеному рішеннями судів.
Позивач позов підтримав із підстав зазначених в ньому та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Судом встановлено, що за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2009 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 21 січня 2009 року до досягнення нею повноліття (а.с.4).
Крім того, позивач є батьком неповнолітніх синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-7).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 квітня 2014 року і до повноліття дітей (а.с.5).

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно з вимогами ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Частина 1 ст.192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до судової практики, аліменти - це кошти на утримання дитини, які платить той з батьків, хто проживає окремо. Утримання дитини, забезпечення її всебічного розвитку є насамперед батьківським, материнським, а отже моральним обов'язком.

Мотивуючи позов, ОСОБА_2 посилається на зміну матеріального стану, а саме на те, що він сплачує аліменти на двох неповнолітніх синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює співробітником УСБУ в Житомирській області, середньомісячна заробітна плата якого становить 7313,81 гривня, із заробітної плати якого здійснюється утримання аліментів на загальну суму 3579,52 гривень (а.с.8-9).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 не довів таку зміну свого матеріального стану, яка могла бути підставою зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. При цьому суд також враховує, що позивач будь-якими доказами не довів зміну матеріального стану колишньої дружини в сторону покращення, клопотань про витребовування таких доказів не заявляв, а тому приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 191, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 14, 215, 218, 221-223, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук