Справа №: 343/2362/16-ц
Провадження №: 2/0343/119/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

12 січня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

секретаря - Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила надати їй дозвіл на оформлення документів без згоди відповідача, ОСОБА_2, для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя та дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення 16-річного віку дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12 липня 2007 р. по 13 березня 2010 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2010 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце проживання сина після розлучення визначено разом з нею. В даний час дитина проживає зі нею за адресою: АДРЕСА_1. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 2010 р. з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди її у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - ОСОБА_2, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка та батька неповнолітнього ОСОБА_3, шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, те що вона та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, вона має місце роботи, дитина знаходиться на її утриманні, вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон.

В судове засідання позивачка не прибула, від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності, де вона зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання на повторний виклик не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик його до суду, опублікованим в газеті «Галичина» № 1 (5251) від 05.01.2017 року.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу слід розглянути в порядку заочного провадження і заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступного.

В статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Ця конституційна норма конкретизується главою 15 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 12.07.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26.11.2010 року, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується копією даного рішення.

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, видана виконавчим комітетом Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 26.07.2007 року, свідчить, що неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином сторін по справі.

За таких обставин, врахувавши положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що виїзд неповнолітньо ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення відповідає його інтересам та не порушує прав батька, місце перебування якого невідоме, оскільки він ніякої участі в забезпеченні та вихованні дитини не приймає, а ненадання дозволу на своєчасне виготовлення відповідних документів та виїзд за кордон може негативно вплинути на позивачку та на її неповнолітнього сина. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, керуючись ст.ст. 213-215, 224,226, 228 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Р I Ш И В:

Позов задоволити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення документів без згоди ОСОБА_2 для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення 16-річного віку дитини.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: