АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1861/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Сащенко І.С., Костенко Т.М.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на батьків,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на батьків.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є непрацездатною особою, інвалідом 2 групи з 10 червня 2008 року, страждає на ряд тяжких захворювань у звязку з чим витрачає багато коштів на ліки; за період з 24 листопада 2008 року по 20 серпня 2015 року розмір витрат на лікування складає 52 541,96 грн., тоді як його пенсія є незначною, а розміру аліментів, стягнутих з дітей, не вистачає на лікування. Різниця між його рівнем доходу та витратами складає 14 431,68 грн. на місяць. Крім того, позивач зазначає, що йому необхідно зробити дві операції вартість яких складає 5 000 грн. та 26 500 грн. Відповідачі, його сини, є матеріально забезпеченими та мають можливість виплачувати грошові кошти на додаткові витрати батька.

В звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд поновити строки позовної давності; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52 541.96 грн. в рівних частках з кожного, які були витрачені ним в період з 24 листопада 2008 року по 20 серпня 2015 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг, а саме, по 26 270,98 грн. з кожного. Для полегшення виплати вказаних грошових коштів відповідачами, просив стягувати їх в розстрочку на 12 календарних місяців, тобто по 2 189,24 грн. в місяць з кожного відповідача, починаючи з 01 червня 2016 року. Починаючи з 01 вересня 2015 року позивач просив стягувати з відповідачів на його користь в твердій грошовій сумі грошові кошти на додаткові витрати на придбання ліків, дієтичного харчування, тест-смужок до глюкометру, для сплати загальногосподарських потреб, для сплати житлово-комунальних послуг, для сплати послуг «Укртелекому», для сплати планових стаціонарних лікувань серця, для сплати планових стаціонарних лікувань синдрому діабетичної стопи та для сплати планових обстежень нижніх кінцівок по 7 215 грн. з кожного відповідача щомісячно на строк до покращення стану його здоровя. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів одноразово грошові кошти для проведення коранографії його серця по 2 500 грн. з кожного та одноразово стягнути з відповідачів по 13 250 грн. з кожного для проведення операцій по заміні кришталиків обох очей.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_2 в розмірі 13 250 грн., додаткові витрати на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1 700 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_2 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_2. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 234,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 18 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що судом першої інстанції не враховано, що на його утриманні також знаходяться двоє дітей від різних шлюбів, дружини, що доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, а також матері, яка отримує пенсію, недостатню для проживання, та непрацюючого брата. Вважає безпідставним позов свого батька, оскільки він вже сплачує на його користь аліменти, дохід позивача, з урахуванням аліментів, які він отримує, складає понад 3 000 грн. щомісячно; а вимоги про необхідність стягнення додаткових витрат є недоведеними.

ОСОБА_2 після видалення колегії суддів до нарадчої кімнати для вирішення заявленого відводу колегії суддів, покинув зал судового засідання, в звязку з чим розгляд справи продовжено у його відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи (а.с.6,7 т.1).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є синами позивача (а.с. 181,212 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 605 грн. щомісяця на його утримання, починаючи з 10.03.2009 року (том 1, а.с. 175).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання батька в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін (том 1, а.с. 173-174).

Згідно довідки ДВС розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_1 проіндексований і складав на 01.2017 року2113 грн. Заборгованість по аліментам з урахуванням індексації станом на 01.01.2017 року становить 27157,29 грн. (а.с.158-161 т.3).

Крім того, позивачем надана копія рішення Київського районного суду м.Харкова від 22.03.2017 року, яке набрало законної сили, з якого вбачається, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 року по 21.02.2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг з кожного стягнуті грошові кошти в сумі по 19289,76 грн.

Як на підставу стягнення додаткових витрат ОСОБА_2 посилається на те, що він страждає на ряд тяжких захворювань у звязку з чим витрачає багато коштів на ліки.

Позивачем надано до суду медичну документацію на підтвердження стану його здоров'я та необхідності придбання медичних препаратів (том а.с. 8-19, 227-228, 242- 247, 250; том 2, а.с. 1-2, 4-20, 22, 252, 259-262; том 3, а.с. 19-22, 46-48).

Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, викладених у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги;відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має на утриманні двох дітей: доньку Ладу, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої сплачує аліменти, та сина ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно податкової декларації ФОП ОСОБА_1 обсяг доходу за 1 квартал 2017 року складає 56000 грн. Отже, вважати, що це є заробіток ОСОБА_1 не можна, оскільки це є дохід від здійсненої підприємницької діяльності.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що його заробітна плата складає приблизно 18 000 грн.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2, він отримує пенсію в розмірі 1049 грн.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що щомісячний дохід позивача складає 3662 грн. (1049 пенсія +2113 проіндексовані аліменти, які стягнуті з ОСОБА_1 +500 аліменти, які стягнуті з ОСОБА_3Б.). Будь-яких інших доказів ним, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано, а в апеляційній інстанції він залишив зал судового засідання.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховані вимоги ст.. 201,205 СК України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат у розмірі 1 700 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_2.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткових витрат на утримання ОСОБА_2 в розмірі 13 250 грн., то в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню з відмовою у позові.

Так, позивач будь-яких доказів понесення витрат в цій частині не надав, а отже підстав для стягнення цієї суми на його користь немає. У разі необхідності проведення будь-якої операції ці кошти повинні бути стягнуті на розрахунковий рахунок певної лікарської установи, однак, таких вимог позивачем не заявлено.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України підлягає скасуванню і рішення суду в частині стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_2 в розмірі 13 250 грн. та додаткових витрат у розмірі 1 700 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_2, а також в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 234,50 грн. скасувати і в позові в цій частині ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді