Провадження 6/642/74/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі Шаталова Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова справу за поданням державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшло вищевказане подання, в обґрунтування якого заявник посилається на те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 51871113 з виконання виконавчого листа № 2-969/11 від 27.09.2011, виданого Ленінським р/с м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ « БМ Банк» заборгованості у розмірі 530058, 00 грн.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон нерухоме відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що згідно БД "НАІС" боржнику не належать на праві власності транспорті засоби.

Також, згідно довідок Пенсійного фонду України боржник не працює за цивільно-правовим договором та не отримує пенсію.

Згідно відповідей ДФС України боржник не отримує дохід та не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Виконавцем 23.03.2017 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не зявилася, про причини неявки не повідомила виконавця.

17.06.2017 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі, однак двері квартири ніхто не відчинив.

Зазначив, що на теперішній час рішення не виконано,боржник ухиляється від його виконання , у зв»язку з чим просив обмежити його у праві виїзду за межі України.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 51871113 з виконання виконавчого листа № 2-969/11 від 27.09.2011, виданого Ленінським р/с м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ « БМ Банк» заборгованості у розмірі 530058, 00 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон нерухоме відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно довідки БД "НАІС" боржнику не належать на праві власності транспорті засоби.

З відповіді Пенсійного фонду України вбачається, що боржник не працює за цивільно-правовим договором та не отримує пенсію.

Згідно відповідей ДФС України боржник не отримує дохід та не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме на державного виконавця покладається обов»язок доказування ухилення боржника від виконання рішення суду.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в'їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також своє первинне закріплення у ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначаєІнструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5(далі - Інструкція). Розділом ХІ зазначеної інструкції передбачений порядок обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну.

На думку суду, подання державного виконавця не містить підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Приписами частини 2статті 6 Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України"визначено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов»язань.

Закон чітко вказує на те, що для можливості встановлення заборони повинен мати місце факт «ухилення» від виконання, а не неможливість виконати рішення з інших причин (наприклад відсутність коштів або майна).

Проте, у поданні не наведено переконливих підстав умисного ухилення боржника від виконання судового рішення та необхідності застосування до нього обмеження у праві на виїзд за межі України.

Таким чином, всупереч вимогам, встановлених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, до матеріалів подання не долучено жодного доказу на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду, що свідчить про його необгрунтованість.

Подання повинно містити, крім іншого, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань; про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника; до подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобовязань боржником.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішення суду обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбуватися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Більш того, державним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому не можна стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судових рішень.

Крім того, в порушення ч. 11.1.5. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець не повідомив боржника, оскільки докази про це не були долучені до подання.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що відсутні достатні законні підстави для задоволення вищевказаного подання, щодо обмеження конституційних прав громадянина України.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також, оцінюючи надані докази, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.Г. Пашнєв