Провадження №2/760/1594/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Козак К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої вимоги обгрунтував тим, що 12 серпня 2014 року по вул. Борщагівська, 198 в м. Києві відбулося зіткнення автомобіля марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Hyundai і30 CW», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок даного зіткнення, отримали пошкодження транспортні засоби.

Пояснив, що відповідно до постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.08.2014, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Позивач зазначив, що отримав пошкодження автомобіль НОМЕР_3, чим було заподіяно йому майновий збиток, вартість відновлювального ремонту підтверджується актами виконаних робіт № БА-0052881 та БА-0052885 від 02.11.2016, а також рахунком - фактурою № БА-0016083 від 02.11.2016, виданими ТОВ «Богдан авто», та становить 26 195,10 грн.

Позивач посилався на те, що згідно Централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Україна» згідно Полісу №АС/3954314, однак, згідно інформації МТСБУ, ПрАТ «СК «Україна» припинило своє членство в Бюро. Інформація щодо ліквідації чи визнання банкрутом даної страхової компанії відсутня.

Позивачем пояснено, що він 10.12.2014 звернувся до ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча компанія», що надає послуги з визначення розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, вартість проведення оцінки з визначення матеріального збитку становить 500, 00 грн.

Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на свою користь 26 695,10 грн. матеріального збитку, 2300 грн. судових витрат з оплати правової допомоги, а також 551,20 грн. судового збору.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав письмові заперечення, у яких посилався на те, що згідно Звіту №538/1 ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» від 10.12.2014, вартість матеріального збитку автомобіля позивача складає 21 476,26 грн. Позивач пояснив, що ним було застраховано свою відповідальність у ПрАТ «СК «Україна» в межах 50 000,00 грн., тому сума 21 476,26 грн. покривається лімітом страхового відшкодування, а тому має бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов'язання по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 серпня 2014 року по вул. Борщагівська, 198 в м. Києві відбулося зіткнення автомобіля марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Hyundai і30 CW», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Відповідно до постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.08.2014, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Судом встановлено, що в результаті ДТП отримав пошкодження автомобіль НОМЕР_2

Згідно Звіту №538/1 ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» від 10.12.2014, вартість матеріального збитку автомобіля позивача внаслідок ДТП складає 21 476,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту авто позивача становить 26 195,10 грн., що підтверджується актами виконаних робіт № БА-0052881 та БА-0052885 від 02.11.2016, а також рахунком - фактурою № БА-0016083 від 02.11.2016, виданими ТОВ «Богдан авто».

Крім того, вбачається, що позивачем були понесені збитки з оплати вартості проведення оцінки визначення матеріального збитку в розмірі 500,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції №ПН392787 від 10.12.2014.

Розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Верховний Суд України у Постановах від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16 та від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 є особою, винними діями якої трапилася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, тому саме він повинен відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Верховний Суд України у Постановах від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16 та від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо покладення обов'язку на відшкодування збитків саме на страховика позивача, в силу вищезазначених норм законодавства, та вважає вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки, позивачем обраний спосіб захисту його порушених прав, передбачений чинним законодавством.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 2300 гривень за надання правової допомоги, то зазначена вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України врегульовано, що витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи.

Пн. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суду надано копію Договору про надання правової допомоги від 07.12.2016, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична компанія «Юридична компанія «Правова рада». Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження надання такої допомоги (зокрема, розрахунку вартості наданих послуг та актів виконаних робіт).

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст.22, 23,1167,1187,1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 695,10 грн. матеріального збитку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Усатова І.А.