ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір № 17/50/08-Ф, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 36 648 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,89 % річних, терміном до 10 лютого 2023 року. На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 15 лютого 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки № 84 та № 83 відповідно. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 28 618 доларів США та 83 653 грн, яку позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 618 доларів США та 83 653 грн, з яких: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) - 27 498 доларів 36 центів США, заборгованість за процентами (у тому числі прострочена) - 1 119 доларів 14 центів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 2 972 грн 68 коп. та штраф за порушення умов кредитного договору - 80 680 грн 29 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредиту № 17/50/08-Ф, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 36 648 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,89 % річних, терміном до 10 лютого 2023 року.

Кредит було отримано відповідачем 15 лютого 2008 року, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 15 лютого 2008 року № 769.

Відповідно до п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 460 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пп. 1.31. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж за кредитом, визначений у пп. 3.3.1 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця.

Згідно з п. 5.2, 5.3 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань, сплати всіх нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 15 лютого 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки № 84 та № 83 відповідно, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалася відповідати солідарно із позичальником перед кредитором за виконання позичальником усіх взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, що виникли із кредитного договору (п. п. 1.1, 1.2 договорів поруки).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань у неї виникла заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № 17/50/08-Ф у розмірі 28 618 доларів США та 83 653 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом (у тому числі прострочена) - 27 498 доларів 36 центів США, заборгованості за процентами (у тому числі прострочена) - 1 119 доларів 14 центів США, пені за прострочення сплати кредиту - 2 972 грн 68 коп. та штрафу за порушення умов кредитного договору - 80 680 грн 29 коп.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ «КБ «Надра» розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно, врахувавши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості.

Проте погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не виконали вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не встановили відповідність наданого банком розрахунку кредитної заборгованості фактичним даним та матеріалам справи, не перевірили та у своїх рішеннях не зазначили період, за який здійснюється стягнення, з чого складається сума заборгованості, яка стягується, не надали оцінки правильності чи хибності розрахунку наданої позивачем заборгованості, не взяли до уваги роз'яснення, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та у мотивувальній частині рішення не навели власного розрахунку, з якого виходили при задоволенні грошових позовних вимог, за якими складовими боргу та у яких розмірах.

Також, судами не надано оцінки доводам ОСОБА_3 про те, що у розрахунку позивача вказано штраф у розмірі 80 680 грн 29 коп., проте не зазначено які передбачені п. 4.3 кредитного договору порушення допущено позичальником, які тягнуть за собою накладення штрафів. При цьому судами не з'ясовано від якої суми та у якому процентному співвідношенні було нараховано вищевказаний штраф.

Крім того, ч. 1 ст. 553 ЦК Українипередбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Так, за своєю юридичною природою порука є договірним зобов'язанням, адже виникає на підставі договору.

За нормами ст. 541 ЦК Українисолідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись ст. 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-35цс15 та від 11 листопада 2015 року № 6-511цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик