Справа № 2-436/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарях: Горбач О.М., Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, в якому просила визнати за нею з 29.12.2014 року право власності на грошові кошти на поточному рахунку в розмірі 6 500,00 євро, які вона набула відповідно до Договору № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 09.04.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям позивачем за вказаним договором на суму 6 500,00 євро, статусу вкладника в значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просила визнати за нею з 29 грудня 2014 року право вимоги до ПАТ «Дельта Банк», яке позивач набула за Договором № 1 про відступлення права вимоги (цесії) від 29 грудня 2014 року, на грошові кошти на поточному рахунку в розмірі 6 500,00 євро, які розміщені відповідно до Договору № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09.04.2014 р., укладеним між ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям позивачем за вказаним договором на суму 6 500,00 євро, статусу вкладника в значенні п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Раніше заявлену позовну вимогу позивач просила залишити без розгляду (а.с.а.с. 41-44 Том 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 29.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (цесіонарій) був укладений Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1, відповідно до пунктів 1, 2 якого в рахунок погашення заборгованості цедента перед цесіонарієм в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає в певній частині цесіонарієві, а цесіонарій набуває в певній частині право вимоги грошових коштів, належне цедентові, у зв'язку з чим цесіонарій стає кредитором в певній частині, яка далі зазначена в договорі, за договором № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09.04.2014 року, укладеним між цедентом та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» з приводу отримання від Банку грошових коштів в євро з рахунку НОМЕР_1, що відкритий цедентом в Банку, згідно вказаного договору банківського вкладу, Банк надалі іменується «Боржник», а вказаний договір банківського вкладу - «Договір з Банком».

За цим Договором цесіонарій набуває право вимагати від Боржника сплатити суму боргу в розмірі 6 500,00 євро, що станом на дату укладення даного Договору - 29.12.2014 року складає за офіційним курсом Національного Банку України 124 995 грн. 00 коп., який виник у зв'язку з наданням цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком.

Позивач вказує, що 20.03.2015 року вона отримала від відповідача повідомлення про розірвання Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 29.12.2014 року, у зв'язку зі зміною економічної ситуації в Україні, про невизнання права власності позивача на вклад за Договором про відступлення.

Право вимоги позивача до Банку також відповідачем не визнається, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року у якості третьої особи у справі залучено Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с.а.с. 24-26 Том 1).

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року у якості третьої особи у справі залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.а.с. 78-78-а Том 2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з урахуванням внесених змін з підстав, що містить заява про зміну предмету позову, та просив про його задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав клопотання, відповідно до якого просив розглядати справу у його відсутність, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, що містять письмові заперечення та пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.а.с. 20-21 Том 1, 65-67 Том 2).

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи.

Від представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, в яких представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, що містять письмові пояснення, посилаючись на те, що позивач не укладала з банком договорів банківського вкладу, або рахунку і не є власником іменних депозитних сертифікатів, вкладником банку являється лише відповідач.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2, був укладений Договір № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів (а.с. 11 Том 1).

Відповідно до п.1.2 Договору, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у євро, випускає в користування клієнту електронний платіжний засіб платіжної системи - «Картку», а також ПІН-код до Картки, здійснює обслуговування клієнта на умовах, викладених в Тарифному пакеті та згідно з умовами цього договору та положеннями Правил.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною третьою ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається з матеріалів справи, 29 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (цесіонарій) був укладений Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1 (а.с.а.с. 13-14 Том 1), відповідно до пунктів 1, 2 якого в рахунок погашення заборгованості цедента перед цесіонарієм в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає в певній частині цесіонарієві, а цесіонарій набуває в певній частині право вимоги грошових коштів, належне цедентові, у зв'язку з чим цесіонарій стає кредитором в певній частині, яка далі зазначена в договорі, за договором № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09.04.2014 року, укладеним між цедентом та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» з приводу отримання від Банку грошових коштів в євро з рахунку НОМЕР_1, що відкритий цедентом в Банку, згідно вказаного договору банківського вкладу, Банк надалі іменується «Боржник», а вказаний договір банківського вкладу - «Договір з Банком».

За цим Договором цесіонарій набуває право вимагати від Боржника сплатити суму боргу в розмірі 6 500,00 євро, що станом на дату укладення даного Договору - 29.12.2014 року складає за офіційним курсом Національного Банку України 124 995 грн. 00 коп., який виник у зв'язку з наданням цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком.

Згідно п. 3 Договору, з моменту його підписання цього Договору Сторонами Цесіонарій набуває статус вкладника стосовно грошових коштів, зазначених в п. 2 Договору, у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 року, а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Пунктом 4 Договору передбачено, що право власності на суму боргу (на грошові кошти) визначеному у п. 2 цього Договору, переходить з Цедента до Цесіонарія з моменту підписання цього договору сторонами, Цесіонарій з цього моменту має право вкладника стосовно вищевказаних грошових коштів і набуває право вимоги їх виплати Боржником.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 Цивільного кодексу України )

За змістом положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовими слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціну договору.

Оборотоздатність вимоги за грошовим зобов'язанням, що виникає в межах договірного зобов'язання, визначається тим, що в грошових зобов'язаннях особа кредитора не має істотного значення для боржника. Тому право вимоги за грошовим зобов'язанням є в принципі оборотоздатним і його відступлення іншій особі не підпадає під заборону, встановлену ст.515 ЦК (зобов'язання, в яких заміна кредитора не допускається).

Правочин (договір) про відступлення права вимоги має відповідати вимогам ст.203 ЦК України. Статтею 516 цього Кодексу не встановлено нікчемність правочину про відступлення права вимоги за відсутності згоди боржника, якщо така передбачена договором або законом. Отже, договір про відступлення права вимоги є оспорюваним. Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладанням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є визначення термінів, серед яких, зокрема, поняття «ВЛАДНИК».

Так, Законом визначено: вкладних - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Отже, при відсутності укладеного договору між Банком та фізичною особою, остання не підпадає під визначення поняття вкладника, та на таку особу не поширюються відшкодування суми, гарантованої ФГФО.

Сторонами Договору № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 09 квітня 2014 року є АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2.

Судом встановлено, що на момент укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Договору відступлення права вимоги № 1 від 29.12.2014 року за Договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 002-28810-090414, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, діяли Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», затверджені Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» згідно Протоколу № 14 від 20 березня 2013 року (в редакції зі змінами та доповненнями), затвердженими Рішеннями Ради Директорів АТ «Дельта Банк» згідно Протоколу № 35 від 06 серпня 2014 р. (а.с.а.с. 4-59 Том 2).

Відповідно до п. 2.1. Правил від 06 серпня 2014 року, останні є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання АТ «Дельта Банк» банківських послуг фізичним особам, пов'язаних, зокрема, із відкриттям та обслуговуванням поточних рахунків, відкриттям та обслуговуванням вкладних (депозитних) рахунків та прийняттям від фізичних осіб грошових коштів, що становлять суми вкладів (депозитів).

Згідно п. 2.3 Правил від 06 серпня 2014 року, здійснюючи укладання Договору з Банком, клієнт такими своїми діями здійснює повне та беззаперечне приєднання до цих Правил, тобто повністю приймає положення цих Правил для застосування у своїх взаємовідносинах з Банком.

Відповідно до п. 18.8. Правил від 06 серпня 2014 року, укладанням Договору з Банком клієнт підтверджує отримання примірника такого Договору та цих Правил.

Відповідно до п. 2.6., 2.7. Правил від 06 серпня 2014 року, Клієнт, уклавши з Банком відповідний Договір, підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну та остаточну згоду з цими Правилами.

У разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення цих Правил мають пріоритетну силу і застосовуються Сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до Договору, якщо в конкретному Договорі сторони не прямо не передбачили протилежне.

Крім того, відповідно до п. 14.1., пп. 14.1.1., 14.1.9. Правил від 06 серпня 2014 року, Клієнт заявляє та підтверджує, що: володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладання відповідного договору та мас здатність виконувати його умови; він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови цих Правил та будь-якого Договору за Продуктом Банку, свої права та обов'язки за Договором та цими Правилами і погоджується з ними.

Відповідно до п. 18.7 Правил від 06 серпня 2014 року, Клієнт підтверджує своє розуміння і погодження з тим, що положення цих Правил поширюється на його взаємовідносини з Банком, що виникають на підставі будь-якого Договору за продуктом банку, умови надання якого Банком наведені в цих правилах, та є обов'язковими для виконання Клієнтом.

Відповідно до п. 2.8. Правил від 06 серпня 2014 року, оприлюднення Правил з метою ознайомлення фізичних осіб з їх змістом здійснюється Банком шляхом розміщення тексту Правил на офіційному сайті Банку www.deltabank.com.ua та на сайті Delta Premier www.deltapremier.com.ua, та у приміщеннях відділень банку у доступному для відвідування місці.

Відповідно до п. 2.9. Правил від 06 серпня 2014 року, укладаючи відповідний Договір за Продуктом Банку, Клієнт приймає на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених цими Правилами, так само як і Банк бере на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених цими Правилами для відповідного кола банківських послуг, що будуть надаватися Банком за укладеним з клієнтом Договором за Продуктом Банку.

Відповідно до п. 2.11.14 Правил від 06 серпня 2014 року, Клієнт має право розмістити Вкладу у Банку, а також отримувати Вклад та проценти у порядку та на умовах, що передбачені відповідним Договором банківського вкладу (депозиту), з урахуванням умов відповідного продукту Банку та положень цих Правил.

Відповідно до п. 2.12.19 Правил від 06 серпня 2014 року, Клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за Договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди Банку.

Відповідно до п. 5.27 Правил від 06 серпня 2014 року, відступлення Вкладником прав вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) третім особам можливе лише за умови отримання письмової згоди Банку.

Відповідно до п. 2.13.29, 2.13.35 Правил від 06 серпня 2014 року, Банк має вимагати належного виконання Клієнтом своїх зобов'язань, що передбачені цими Правилами, Договорами та чинним законодавством.

Банк також має інші права, передбачені цими Правилами, Договорами та/або чинним законодавством України та/або права, що є кореспондуючими із обов'язками Клієнта, передбачені цими Правилами та/або чинним законодавством України.

Відповідно п.п.18.9., 18.10., 18.10.1. Правил від 06 серпня 2014 року, ці Правила та/або зміни до них розроблені на невизначений строк (діють протягом невизначеного строку) та набирають чинність з моменту їх затвердження Радою Директорів Банку. Ці Правила та/або зміни до них підлягають розміщенню на Офіційному сайті Банку, на інформаційних дошках у відділеннях Банку або в інших доступних для ознайомлення місцях.

До цих правил можуть бути внесені зміни, про що Банк повідомляє шляхом розміщення на Офіційному сайті Банку та/або інформаційних дошках у відділеннях Банку або інших доступних для ознайомлення місцях.

Клієнт приймає на себе обов'язок самостійно відстежувати наявність/відсутність повідомлення Банку про зміну умов цих правил на інформаційних стендах у приміщенні банку на Офіційному сайті Банку.

Відповідно до п. 18.10.2 Правил від 06 серпня 2014 року, запропоновані Банком зміни до цих правил вважаються погодженими Клієнтом, якщо до дати їх впровадження останній не звернувся до банку з письмовою заявою про припинення дії відповідного Договору та не здійснив, відповідно, закриття рахунку.

Згідно п. 2.3 Договору банківського вкладу № 002-28810-090414 від 09 квітня 2014 року, з підписанням цього Договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

Таким чином, на порушення ч. 3 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ст.ст. 629, 633, 1058 ЦК України, п. 2.12.19., п. 5.27 Правил від 06 серпня 2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір відступлення права вимоги № 1 від 29.12.2014 року за Договором на відкриття та обслуговування почного рахунку № 002-28810-090414, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 без отримання письмової згоди Банку на відступлення права вимоги.

У матеріалах справи відсутній документ, який свідчить про надання Банком згоди на відступлення прав вимоги за Договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 002-28810-090414, що відповідно до вимог, визначених ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, дає ідстави стверджувати про недійсність та необґрунтованість позовних вимог взагалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Разом із цим, згідно з положеннями п. 2.12.19 та п. 5.27, діючих на момент укладання Договору про відступлення права вимоги № 1 від 29.12.2014 року Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк» від 06 серпня 2014 року, з якими погодився ОСОБА_2, укладаючи договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, Клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за Договором банківського вкладу без отримання попередньої письмової згоди Банку.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача в судовому засіданні в обґрунтування пред'явленого позову на те, що Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк» не підписувалися відповідачем ОСОБА_2, а отже вони не є частиною Договору № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09.04.2014 року, тому посилання Банку на дані Правила як на частину договору є безпідставними, оскільки вони не узгодженні між відповідачем і третьою особою під час укладання письмового договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи пов'язаними саме взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що 09 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2, був укладений Договір № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

У п.п. 2.3, 2.4 укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 Договору № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09 квітня 2014 року, зазначено, що підписанням цього Договору ОСОБА_2 засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується їх вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього Договору, а його підпис на цьому примірнику Договору є письмовим підтвердженням того, що у день укладання Договору він отримав примірник Договору, а також по одному примірнику Правил та Тарифів Банку.

З матеріалів справи вбачається, що в установленому законом порядку вказаний Договір № 002-28810-090414 на відкриття та обслуговування поточного рахунку операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів від 09 квітня 2014 року, або окремі його пункти, недійсними не визнанні, а укладання Договору про відступлення права вимоги № 1 від 29.12.2014 року ОСОБА_2 з банком не погоджував .

Доказів на спростування такого матеріали справи не містять, а відтак ОСОБА_2 не міг вчиняти дії щодо відступлення третім особам прав за Договором банківського вкладу без отримання попередньої письмової згоди Банку.

При цьому, позивач не набула статусу вкладника.

Крім того, Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Позивач звернулася до суду з позовом під час здійснення процедури ліквідації банку, тобто процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, це унеможливлює стягнення коштів у будь - який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2001 цс15 та від 13.06.2016 року № 6-1123 цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування до даних правовідносин.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Після відкликання банківської ліцензії Банк не має права проводити банківські операції, у тому числі операції з відкриття поточних або вкладних рахунків фізичним та юридичним особам та, відповідно, укладати з юридичними та фізичними особами договори, які регулюють зазначені операції.

Також, Банк не має права здійснювати будь-які перекази грошових коштів, які ініційовані фізичними або юридичними особами.

Позивач не укладала з банком договорів банківського вкладу, або рахунку і не є власником іменних депозитних сертифікатів, вкладником банку являється лише відповідач

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст.212 ЦПК України).

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 512, 513, 514, 516, 1066, 1074 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн