Справа №705/6550/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючоїсудді ОСОБА_1

секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна та визнання майна обєктом спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна про поділ спільного майна та визнання майна обєктом спільної сумісної власності.

В позові позивач просить суд:

«…1. Визнати 1/3 будинку по вул. Садова, 16 м. Умань згідно договору дарування, спільним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_3

2. Скасувати рівні частки по 1/2 спільного майна, внести зміни в його розподіл з передачею співвласникам у приватну власність наступних базових часток - 2/3 ОСОБА_2, 1/3 ОСОБА_3Л….».

Свої позовні вимоги він мотивує тим, що він та відповідач є родичами, та володіють 1/3 частиною будинку по вул. Садова, 16 в м. Умань, який був подарований сторонам в рівних частинах матірю позивача. Вище вказаний будинок був придбаний за кошти матері позивача, і тому вона розпоряджалась своєю власністю одноособово та частину будинку тривалий час здавала в оренду відповідачу. Між відповідачкою та матірю позивача була усна домовленість про те, що відповідач буде доглядати та піклуватись про матір позивача, взамін на це матір позивача подарує відповідачу частину належного їй майна а саме 1/3 частину житлового будинку за адресою : вул. Садова, 16 м. Умань. Але відповідачка не виконувала покладені на неї обовязки, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про зміну розміру часток у праві власності на будинок.

Під час розгляду справи позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог та просив суд визнати «…усе майно…», що знаходиться в квартирі житлового будинку по вул. Садовій, 16, м. Умані, згідно договору дарування від 27.05.1994 року обєктом спільної сумісної власності його та відповідачки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.10.2016 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В.

21.10.2016 року ухвалою Уманського міськрайонного суду позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

18.11.2016 року ухвалою Уманського міськрайонного суду відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Згідно розпорядження від 07 лютого 2017 року (№ 170/17) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду, проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки суддя Уманського міськрайонного суду Горячківська Л.В. відсторонена від посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2017 року - справу передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та вказав, що він і відповідач є власниками частини будинку по вул. Садовій, 16 м.Умані, що підтверджується відповідними документами ( він зазначив, що оригіналу договору дарування у нього немає, а є лише дублікат). В судовому засіданні він пояснив, що все це продовжується ще із 1994 року, розподіл був здійснений не справедливо, і при житті це визнала й сама дарувальниця, тому він вважає, що йому повинно бути виділено 2/3 ( 83 кв.м.), а відповідачу 1/3 ( 43 кв.м), відповідного обєкту нерухомості, що був їм подарований. При цьому, він наполягав, що поскільки у заяві про збільшення позовних вимог мова йде лише про визначення порядку користування усім майном, яке знаходиться у відповідній частині житлового будинку за адресою вулю. Садова, 16, тому пообєктно вказувати відповідно майно не має підстав ( це все майно, яке знаходиться в 1/3 житлового будинку: столи, тумбочки, кухонне приладдя, кровать, постіль, тощо.).

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, та заперечувала проти його задоволення. В своїх поясненнях в суді вона вказувала, що позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів з приводу заявлених ним позовних вимог. Вона наполягала, що таким чином він намагається здійснити захват належної її частини житлового будинку. Вона вказувала, що ділити немає що, оскільки у неї є лише 1 кімната, користування якою позивач створення її перешкоди, у звязку з чим вона змушена дуже часто викликати працівників міліції. Також вона вказувала, що її незрозуміло, яким чином, можна визначати порядок користування речами, які належать особисто її ( халат, тапочки, тощо). Також, вона зазначила, що позивач уже неодноразово звертався з позовами до суду з метою позбавити її власності за відповідною адресою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

При вирішенні даного позову, суд виходив з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної, спільної власності належить по 1/6 частині будинку по вул. Садова (ОСОБА_5), 16, м. Умань Черкаської області, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7084488 від 22.04.2005 року та договором дарування від 27 травня 1994 року. (а.с. 4, 5). Однак, позивачем та/або відповідачем, на підтвердження даних обставин, оригінали документів суду не надавались. При цьому, сторони в судовому засіданні визнали факт належності їм на праві спільної власності відповідних часток будинку по вул. Садова (ОСОБА_5), 16, м. Умань Черкаської області.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, згідно ч.1 ст.356 ЦК України, тобто частки у майні є визначеними.

У відповідності до ст.358 ЦК України:

1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на виділ в натурі у володіння та користування тільки належної йому частки 1/6 частини будинку № 16, по вул. Садовій, м. Умань Черкаської області, що буде відповідати його частці у праві спільної часткової власності, але можливого варіанту такого виділу суду не надав та не заявив клопотання про забезпечення доказів з даного приводу.

Згідно ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу, тобто річ є неподільною), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтею 365 ЦК України, врегульовано припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

1. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У відповідності до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено обовязок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Частини 3, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, також обставини визнані судом загальновідомими та встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Позовні вимоги про визнання 1/3 частини будинку по вул. Садовій, б.16, м. Умань Черкаської області, згідно договору дарування спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також всього іншого майна, яке знаходиться в квартирі даного житлового будинку, без обґрунтувань та пообєктної ідентифікації відповідного майна, безпідставні та необґрунтовані.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною вимогою про скасування рівних часток по ? спільного майна сторін, просить внести зміни в його розподіл з передачею співвласникам у приватну власність, йому 2/3 частки майна, а відповідачці 1/3, виходячи з належних їм часток, фактично заявив позовну вимогу про припинення права на частку у спільному майні ОСОБА_3, що передбачено ст.365 ЦК України, при цьому ОСОБА_2 не надав суду доказів, що:

- частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

- річ є неподільною;

- спільне володіння і користування майном є неможливим;

- таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Також, ОСОБА_2 не виконав вимогу закону, викладену в ч.2 ст.365 ЦК України, згідно якої він зобовязаний попередньо внести вартість частки майна, на яке заявлено вимогу про припинення права власності, на депозитний рахунок суду.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).

На позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню. Тому, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, що узгоджується із судовою практикою, викладеною в Постанові від 23.11.2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-1943цс16.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 356, 358, 364, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна та визнання майна обєктом спільної сумісної власності- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги, через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя Ю.В. Мазуренко