У х в а л а

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа - виконуючий обов'язки філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» Камінський Віктор Олександрович, про визнання неправомірним та скасування наказу філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» про накладення дисциплінарного стягнення, визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - Охріменка Олексія Олександровича - на рішення апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що з 24 березня 2015 року він працював заступником головного інженера служби головного інженера філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК України».Наказом № 94-П від 09 червня 2015 року його було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2016 року його було поновлено на роботі у філії з 09 червня 2015 року, про що директор філії 20 січня 2016 року видав наказ № 13-п. 18 лютого 2016 року позивач отримав згоду свого безпосереднього керівника головного інженера ОСОБА_5 та згоду виконуючого обов'язки директора філії Камінського В.О. на залишення свого робочого місця у робочий час для подачі виконавчого листа до виконавчої служби. Наступного дня його було ознайомлено із службовою запискою головного інженера про те, що він 18 лютого 20016 року з 10 год. 12 хв до 11 год. 05 хв був відсутній на робочому місці, за що на нього в подальшому і було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Крім того, 24 лютого 2016 року він подав заяву про надання йому основної та додаткової відпустки за період роботи з 09 червня 2015 року по 09 червня 2016 року з 29 лютого 2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Але по теперішній час зазначена виплата йому не нарахована та не сплачена.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати неправомірним та скасувати наказ № 29-д від 23 лютого 2016 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення, визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні основної та додаткової відпустки за період роботи з 09 червня 2015 року по 09 червня 2016 року, а також стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання дій неправомірними і зобов'язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення та відшкодування судових витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано неправомірними дії філії ПАТ «ДПЗК України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» щодо невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зобов'язано ПАТ «ДПЗК України» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні основної та додаткової відпустки за період роботи з 09 червня 2015 року по 09 червня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «ДПЗК України» на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ДПЗК України» - Охріменко О.О. -порушує питання про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 24 березня 2015 року ОСОБА_2 працював заступником головного інженера служби головного інженера філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК України».

Наказом № 94-П від 09 червня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2016 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі у філії ПАТ «ДПЗК України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» з 09 червня 2015 року, на підставі якого було видано виконавчий лист.

Наказом № 13-П від 20 січня 2016 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі.

18 лютого 2016 року з 10 год. 12 хв до 11 год. 06 хв позивач був відсутній на робочому місці, про що останній не заперечував.

Наказом в.о. директора філії № 29-д від 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 оголошено догану за невиконання 18 лютого 2016 року усного розпорядження безпосереднього керівника головного інженера ОСОБА_5 про написання заяви на надання дозволу залишити робоче місце для вирішення особистих питань.

За змістом ст. 147 КЗпП України догана як один з заходів стягнення може бути застосована до працівника лише у випадку встановлення на підставі відповідних даних факту порушення ним трудової дисципліни.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, у силу вимог статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків.

Відповідно до п.п. 3.6, 3.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку філії ПАТ «ДПЗК України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» залишати робоче місце або територію підприємства протягом робочого часу допускається лише з дозволу безпосереднього керівника.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання неправомірним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, встановив, що позивач не виконав розпорядження головного інженера ОСОБА_5 про необхідність написання ним заяви на надання дозволу залишити робоче місце для вирішення особистих питань, залишив робоче місце самовільно, без належного отримання на те дозволу свого керівника, дійшов обгрунтованого висновку про законність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про не порушення ним Правил внутрішнього трудового розпорядку на філії та залишення робочого місця з дозволу безпосереднього керівника спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про порушення роботодавцем порядку накладення дисциплінарного стягнення, а саме не отримано попередньої згоди виборного профспілкового органу - безпідставні, оскільки на підтвердження того, що позивач був членом профспілкового органу останній не надав будь-яких доказів, а відповідно до довідки голови профспілкового комітету філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_2 ніколи не був членом профкому і в лютому 2016 року до його складу не входив також (т. 2 а.с. 104)

Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у судах обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

За змістом ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, соціально-побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. ст. 13, 18 КЗпП України).

За положеннями ст. ст. 10, 16, 18 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства.

Із заявою про надання відпустки та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 звернувся 24 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 28).

Наказом директора філії № 102-п від 4 січня 2016 року «Про виплату оздоровчої матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 році» зазначено, що при виплаті заробітної плати за період відпустки працівникам надається протягом 2016 року матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 1 875 грн за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Не застосовується дія наказу на тимчасових працівників та у випадку, якщо працівник перебуває під дією дисциплінарного стягнення (т. 1 а.с.177).

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частинами 3, 4 ст. 97 цього Кодексу передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про визнання дій неправомірними і зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що право позивача на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення передбачене законом та колективним договором, тому відмова у її виплаті є порушенням трудових гарантій позивача.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги представника ПАТ «ДПЗК України» - Охріменко О.О. - про правомірну відмову позивачу у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, - безпідставні, оскільки виплата такої допомоги є однієї із гарантій працівників в сфері оплати праці, передбачена колективним договором.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Клопотання про зупинення виконання судових рішень не підлягає задоволенню, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення їх без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - Охріменка Олексія Олександровича - та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року у не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

В.О. Кузнєцов