Справа № 202/2426/17
Провадження № 2/202/1518/2017
14 квітня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Мороз В.П.
при секретарі Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач у судові засідання не з`явився. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:
На даній земельній ділянці розташоване домоволодіння №24, яке також належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності.
Позивачем зазначено, що у кінці 2016 року між сторонами була досягнута домовленість про укладання договору оренди даного домоволодіння, для чого відповідач попросив надати йому правовстановлюючі документи на належну позивачу земельну ділянку, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Горяна 2-а. Однак, оскільки договір оренди укладений не був, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, проте до цього часу відповідач вказані документи не повернув.
Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог позивача про скасування арешту та припинення обтяження, суд вважає дані вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволення з наступних підстав.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст.1 Протоколу №1 до неї передбачає право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджується приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вирішуючи питання про судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2, як відповідача, підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1280,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз