Справа № 539/1040/16-ц
Провадження № 2/548/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Миркушіної Н.С.,

при секретарі- Листопад В.Л.,ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення позичених коштів та інфляційних,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення позичених коштів та інфляційних, в обгрунтування якого вказав, що в травні місяці 2012 року до позивача звернувся ОСОБА_3 з проханням позичити його сімї 12500 доларів США в звязку з невідкладною необхідністю. Поскільки позивач його дуже давно знає то 21 травня 2012 року передав сто вісім тисяч гривень, що було рівнозначно 12500 доларам США. Позивач анітрохи не сумнівався в поверненні позичених коштів в обумовлений договором строк так, як на час отримання від нього коштів, відповідачі мали в фермерському господарстві засіяні зерном сої,кукурудзи,соняшнику,пшениці 700 гектарів землі. Крім того велике поголівя свиней, птиці бройлерів.

Повернення коштів обумовлювалося за рахунок продажу пшениці в липні місяці 2012 року. В подальшому не повертаючи кошти позичальники обіцяли погасити борг іншими видами продукції сільгоспвиробництва. Як стало відомо позивачу позичальники потайки продали всю продукцію. Умови договору виконано не було, що спричинило до настання негативних наслідків для сімї позивача. Укладаючи договір сторони домовлялися, що дана сума коштів в гривнях рівнозначна курсу долара США і складає 12500 доларів. При простроченні повернення коштів, позичальники віддають суму в гривнях еквівалентну курсу долара США на день повернення (на даний час 12500 х25=282500 грн). порядок не суперечить положенням статті 524 Цивільного кодексу України .

Така умова убезпечує позикодавця від нанесення позичальнику збитків,а саме ,якщо при позиченні коштів сума становила 108000грн.(еквівалент 12500 дол. США) то на даний час 108000грн. становить 4000 дол.США.

На протязі трьох років і шести місяців позичальники не повернули позичені гроші позивачу ОСОБА_2 мотивуючи відсутністю у відповідача ОСОБА_3 грошей та майна. Але, як зазначає позивач, що відповідачі мають дохід від спільної діяльності з фермерським господарством Павільйон флори с. Попівка Миргородського району де їхня доля визначена в 50%, половина.Через рахунок СФГНадія очолюваного ОСОБА_3 проходять великі суми.

За розрахунками позивача за три роки користування його коштами відповідачі зобовязані сплатити йому проценти в розмірі 215730 гривень, пеню і шість місяців в розмірі 390960 гривень,суму знецінення від інфляції в розмірі 3393 грн.16 коп. Борг прирівняний до долара США 300000 грн. Всього за позовом 1000083 гривні 16 копійок.

Залучення фермерського господарства Павільйон флори позивач вважає, необхідним,так як відповідачі мають основне джерело доходів від свого селянського (фермерського) господарства Надія в с.Червоні Пологи Лубенського району яке вступило в спільну діяльність з ФГ Павільйон флори, що зобовязувалося по договору про спільну діяльність, погашати борги відповідачів і тому вся продукція знаходиться у даного фермерського господарства як і орендована СФГ Надіяземля в обробітку. Тому погашення заборгованості перед позивачем буде ускладнюватися перепонами фермерського господарства Павільйон флори,так як рахунками по спільній діяльності в банківських установах розпоряджається виключно голова ФГПавільйон флори ОСОБА_5. Згідно ж Договору про спільну діяльність доля відповідачів складає половину, а за словами позивача чомусь ОСОБА_3 постійно заявляє,що йому нічого не дають. Отже позивач вважає, що фермерське господарство Павільйон флори є заітересованою особою. Крім того, позивач не виключає того,що його кошти працюють на спільну діяльність.

Позивач неодноразово пропонував відповідачам роглянути питання повернення йому коштів з невеликим відшкодуванням збитків, але позитивних результаті це недало.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 змінив свій позов та не заперечував проти стягнення з відповідачів позичених коштів у розмірі 20 000 грн.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково та прохали суд стягнути з них позичені кошти на користь ОСОБА_2 у розмірі 20 000,00 ( двадцять тисяч ) гривень солідарно .

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, належно та допустимо оцінивши всі зібрані по справі докази дійшов висновку, що змінені позовні вимоги слід задовольнити повністю, зі слідуючих підстав.

За змістом ч. 1ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 (позикодавець) та відповідачем ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 108 000 грн. терміном повернення до 30 листопада 2012 року, що підтверджується розпискою складеною відповідачем 21.05.2012 року. Будь-які проценти за прострочення виконання грошового зобовязання сторонами не обумовлювались, договором не передбачені.

Даною розпискою підтверджено факт укладення між сторонами договору позики. Даний договір відповідає вимогам закону щодо письмової форми договору. У обраній сторонами формі договору (у вигляді розписки позичальника) сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору позики, передбаченого ст.1046 ЦК України: в розписці зазначено суть договору - позика, суму позики і грошову одиницю, строк її повернення.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах.

За приписами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

Судом встановлено та визнано відповідачем, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В зазначений та обумовлений термін боржник ОСОБА_3 , позичені кошти не повернув, що кореспондує право кредитора - позивача звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, а саме з вимогою про стягнення з відповідача суму боргу з відповідними відсотками за прострочення виконання зобовязання.

Під час прийняття рішення суд враховує правову позицію ВСУ щодо розгляду справ про стягнення грошового боргу, а саме постанову від 18 травня 2016 року по справі № 6-474цс16.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст.625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Тобто, позивач має повне право на отримання трьох відсотків річних у відповідності до ст.. 625 ЦК України.

Суд приймає змінений розрахунок боргу, представлений позивачем, оскільки він складений з дотриманням порядку та умовностей діючих законодавчих норм.

Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 вказав: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України».

Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд дійшов висновку, що змінений позов слід задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22,524,525, 526,536,543,552,625,1046,1048 Цивільного кодексу України, ст. ст. 15, 45, 46, 88, 114 Цивільного процесуального кодексуУкраїни,суд-

В И Р І Ш И В :

Змінений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення позичених коштів та інфляційних,-задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000,00 ( двадцять тисяч ) гривень солідарно .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : Н.С. Миркушіна