БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/65/17
Справа № 356/2116/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2017 Березанський міський суд Київської області в складі:
Головуючий суддя Капшученко І. О.,
при секретарі Мамей Н. І., Гонтар Н. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю
До Березанського міського суду Київської області з позовною заявою про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю звернулась ОСОБА_1. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від 24.10.2002 № 2964, посвідченого державним нотаріусом Тищенко Н. В., придбала житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, на земельну ділянку, розташовану під вказаним будинком, 14.01.1999 на продавця житлового будинку - ОСОБА_3, було видано державний акт на право приватної власності на землю, що унеможливлює приватизацію вказаної земельної ділянки позивачем. Враховуючи те, що ОСОБА_3 померла, і її спадкоємці у встановлені строки не звернулися за оформленням своїх прав в нотаріальному порядку, посилалась на виникнення у відповідача - Березанської міської ради Київської області - права на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та просила визнати недійсним відповідний державний акт на право приватної власності від 14.01.1999 серії НОМЕР_1.
11.04.2017 через канцелярію суду надійшли заяви від позивача та її представника, у яких вони просили розгляд справи провести без їх участі, позовну заяву підтримали у повному обсязі (а.с. 43-44).
Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.17,25,32,36,41).
За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
На підставі ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши і оцінивши матеріали справи у сукупності, докази по справі, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку від 24.10.2002 № 2964, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної контори Тищенко Н. В., та зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 04.11.2002 за № 3308, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.5).
Водночас згідно державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого Березанською міською Радою народних депутатів 14.01.1999, на підставі рішення виконкому Березанської міської Ради народних депутатів № 18 від 11.02.1997 земельна ділянка за вказаною адресою, а саме АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с.6).
Проте спадкові справи після смерті ОСОБА_3 заведені не було, що підтверджується листами Березанської міської держаної нотаріальної контори від 07.12.2014 № 1003/01-16 та Крижопільської держаної нотаріальної контори Вінницької області № 248/01-16 від 17.11.2016 (а.с.8-9).
Згідно відповіді Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області №9-20-858 від 12.04.2017 на запит суду, надано іформацію, згідно якої відповідно до земельно - облікових даних в АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0,1100 га за ОСОБА_4, що належить ій на праві приватної власності на підставі державого акта 1999 року (а.с.45).
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.
Статттею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Нормами частини першої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) в редакції від 22.06.1993, чинній на момент видачі спірного державного акта, передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі їх передачі у приватну власність місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, а момент виникнення права власності пов'язувався з встановленням меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю, який визнавався єдиним документом, що посвідчував право власності на землю.
З урахуванням положень ст. 17 ЗК України (1991 року) в редакції від 22.06.1993, чинній на момент видачі спірного державного акта, передача земельних ділянок у приватну власність здійснювалась місцевими Радами народних депутатів на підставі відповідних рішень про передачу земельної ділянки у власність.
За приписами ст. 49 Закону України «Про власність» в редакції від 11.04.1995, чинній на момент видачі спірного державного акта, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-103 цс12 та від 4 червня 2014 pоку в справі №6-46цс14, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
З цих правових висновків випливає, що визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку може бути належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку лише в разі їх видання з порушенням вимог закону чи всупереч рішенню про передачу земельної ділянки у власність.
Отже, державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Березанською міською Радою народних депутатів 14.01.1999 є документом, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та виданий на підставі відповідного рішення виконкому Березанської міської Ради народних депутатів № 18 від 11.02.1997 за формою, встановленою Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 № 28, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за № 31 в редакції від 15.04.1993, чинній на момент видачі спірного державного акта.
За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.
З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи положення ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких доказів на підтвердження видання вказаного державного акту з порушенням вимог закону чи всупереч рішенню виконкому Березанської міської Ради народних депутатів № 18 від 11.02.1997, а також доказів недійсності вказаного рішення як правової підстави набуття громадянкою ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, суду не надано та в ході судового розгляду їх не встановлено, а сам по собі факт смерті ОСОБА_3 як власника відповідної земельної ділянки та не оформлення її спадкоємцями своїх спадкових прав у встановлені законом строки жодним чином не підтверджує факт недійсності спірного державного акту.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задововоленні позовних вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.3, 15, 16 ЦК України, ст. 6, 22, 23 ЗК України 1991 року), ст. ст. 10, 60, 169, 212-215, 223-228 ЦПК України суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Березанський міський суд протягом 10 днів з дня оголошення судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до Березанського міського суду протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволені цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Суддя І. О. Капшученко