Єдиний унікальний номер 448/1183/16-ц
Провадження № 2/448/35/17
У Х В А Л А

15.06.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою судді від 15.06.2017 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

26.09.2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення даного позову, шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 майно, що за адресою: м. Судова Вишня, вул. 1-го Листопада, 12 Мостиського району Львівської області.

Проаналізувавши матеріали справи та підстави поданої заяви, вважаю, що у задоволенні такої слід відмовити з таких міркувань.

Відповідно до положень ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України зазначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: - причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; - вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; - інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вищевказаним положенням ст.ст.10, 60 ЦПК України до заяви про забезпечення доказів заявником не додано документів чи інших доказів, які б підтверджували причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, зокрема, доказів, що підтверджують наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, оскільки заявниця ОСОБА_1 у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України ухилилася від доведення обставин на підтвердження своїх вимог, суд на даний час не находить законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію даної ухвали направити заявнику.

Суддя підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала набрала законної сили

« » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус