Справа № 428/1839/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю понад пять років, визнання права на спадкування за законом, в тому числі разом зі спадкоємцями першої черги, третя особа Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора, в якому просила про наступне:

- встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_5 понад пять років (з січня 2004 року до часу відкриття спадщини 20 жовтня 2016 року);

- визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом;

- визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 разом зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач вказала, що з травня 1989 року по 20 жовтня 2016 року вона та ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у квартирі позивача за адресою АДРЕСА_2, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Також разом вони виховували синів позивача, вирішували побутові питання, разом як сім'я їздили на відпочинок, допомагали батькам як позивача, так і ОСОБА_5 Оскільки спільних дітей в них не було, реєструвати шлюб вони не вважали за потрібне. Відповідач по справі є рідною дочкою померлого. 20 жовтня 2016 року внаслідок повторного внутрішньо мозкового крововиливу ОСОБА_5 помер. Заповіту померлий не залишив. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 2001 року № 423. З 2004 року у вказаній квартирі проживав син позивача з родиною. Позивач вказує, що вона здійснювала сплату комунальних платежів за обидві квартири, оскільки ОСОБА_5 періодично був безробітним, мав мінливий, нерегулярний дохід. ОСОБА_5 з 2002 року постійно хворів на неврологічні та кардіологічні хвороби, доволі часто перебував на стаціонарному лікуванні. Стан його здоровя вимагав постійного стороннього догляду, забезпечення належних умов життя, які забезпечувала позивач. У травні 2015 року ОСОБА_5 переніс важку операцію, під час його перебування у лікарні та реабілітаційному періоді позивач була поруч, допомагала. 02 жовтня 2016 року у ОСОБА_5 стався інсульт, була зроблена операція, але наступного дня стався другий інсульт та була зроблена друга операція, після чого була нерухома вся ліва частина тіла. Позивач постійно піклувалась про ОСОБА_5, доглядала за ним, годувала, шукала гроші на лікування, купувала ліки та оплачувала обстеження та операції. Але, 20 жовтня 2016 року ОСОБА_5 помер. Весь цей час позивач сама опікувалась ОСОБА_5, оскільки його батьки вже давно померли, а дочка останні десять років проживала спочатку в м.Києві, а останні два роки у Німеччині. Організацію та всі витрати на поховання здійснювала позивач. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача надала суду письмові заперечення по справі, де вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково, а саме у частині щодо встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_5 у період з січня 2004 року по 20 жовтня 2016 року, а стосовно інших позовних вимог повністю заперечує, оскільки вони є незаконними та необґрунтованими з наступних причин. Представник відповідача вказала, що померлий ОСОБА_5 був рідним батьком відповідача, але за життя не піклувався про свою рідну дочку. Померлий працював постійно, а коли офіційно не був працевлаштований, то підробляв тим, що робив ремонти, за які сплачували чималі гроші, а отже не потребував сторонньої матеріальної допомоги. Померлий не був ані безпорадним, ані людиною похилого віку, інвалідності не мав, не визнавався непрацездатним. Окрім того, позивач не самостійно сплатила за поховання ОСОБА_5, а отримала від відповідача (дочки померлого) допомогу у розмірі 3250,00 грн., 1000 грн. від ОСОБА_6 (двоюрідної племінниці померлого), а також від ПАТ «Укртелеком» 8 тисяч грн. Враховуючи, що спадкодавець до самої смерті працював, отримував заробітну плату, інвалідності не мав, на диспансерному обліку не перебував, лежачим не був, то він не перебував тривалий час у безпорадному стані. На підставі викладеного, просила відмовити у визнанні за позивачем права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 разом зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Під час допиту за правилами допиту свідків позивач ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_5 вони проживали разом з травня 1989 року до часу його смерті. Він працював в «Укрхіменерго», приносив додому заробітну плату приблизно з 1989 року по 1998 рік. Після його звільнення з «Укрхіменерго» він працював неофіційно, заробляв небагато. З 2002 року у нього була грижа, йому складно було ходити, часто у нього був тиск, він звертався до лікарень. У ОСОБА_5 була пухлина, яку вони помітили за 3 роки до його смерті, внаслідок чого йому провели операцію. Коли ОСОБА_5 був у лікарні, позивач купувала йому ліки, носила їжу, чергувала біля операційної кімнати. Інвалідності у ОСОБА_5 не було. Відповідач ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 завжди допомагали з його лікуванням. До 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 ходив на роботу, а 02 жовтня 2016 року у нього стався інсульт. В квітні 2015 року ОСОБА_5 був на стаціонарному лікуванні 3 дні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав, які викладені в позові.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, які викладені в письмових запереченнях проти позову.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що після розлучення ОСОБА_5 з першою дружиною, він та ОСОБА_1 жили разом однією сімєю. Два роки тому ОСОБА_5 був на стаціонарному лікуванні в лікарні, при цьому ОСОБА_1 доглядала за ним. До 2002 року у ОСОБА_5 були складнощі з пошуком роботи, після цього ОСОБА_5 працював в ПАТ «Укртелеком».

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що з 1986 року вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В цьому ж будинку в квартирі № 23 з 1989 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 жили разом однією сімєю, вона неодноразово була у них в гостях. За два роки до смерті ОСОБА_5 хворів, у нього була виявлена грижа хребту. Протягом цих двох років ОСОБА_5 двічі був на стаціонарному лікуванні в лікарні і ОСОБА_1 за ним доглядала. При цьому ОСОБА_5 ходив на роботу. У 90-х роках 20-го сторіччя у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були певні матеріальні труднощі.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що протягом останніх 11 років вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. В цьому ж будинку в квартирі № 23 протягом останніх 11 років ОСОБА_5 та ОСОБА_1 жили разом однією сімєю. Їй відомо, що ОСОБА_1 була дуже терплячою жінкою, зокрема вона погашала кредити за ОСОБА_5, терпіла його зловживання алкоголем, коли він лежав у лікарні доглядала за ним.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що з 1972 року він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. В цьому ж будинку в квартирі № 23 з 1990 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 жили разом однією сімєю. ОСОБА_5 постійно працював, зокрема в ПАТ «Укртелеком». Коли ОСОБА_5 був на стаціонарному лікуванні, то ОСОБА_1 доглядала за ним.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з 1989 року, зокрема їй відомо, що з 1989 року вони проживають разом однією сімєю. За її спостереженнями ОСОБА_5 мав вигляд здорової людини.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_12 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_5 по роботі з 1982 року. Йому відомо, що з 1990 року в будинку по проспекту Гвардійському, 51, в м. Сєвєродонецьку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 жили разом однією сімєю. Іноді у них були фінансові труднощі, у звязку із чим він іноді давав гроші ОСОБА_5 У вересні 2016 року ОСОБА_5 почав почувати себе погано.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_13 пояснила, що з 1993 року вона знає ОСОБА_1 і ОСОБА_5, адже їх діти разом вчилися в школі, вони товаришували сімями. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом в будинку по проспекту Гвардійському, 51, в м. Сєвєродонецьку однією сімєю. Останній час перед смертю ОСОБА_5 багато хворів, іноді перебував в лікарнях і ОСОБА_1 за ним доглядала. ОСОБА_5 дійсно працював в ПАТ «Укртелеком».

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 були її однокласниками в школі. Їй відомо, що з 1989 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю, ОСОБА_5 сприймав дітей ОСОБА_1 як своїх. Два або три року тому ОСОБА_5 лежав у лікарні, часто хворів, при цьому ОСОБА_1 за ним доглядала.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснила, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю, адже вона часто бувала в гостях у матері ОСОБА_5, куди також приходили ОСОБА_1 і ОСОБА_5

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_16 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_5 зі шкільних років. Останні 20 років він та ОСОБА_5 2-3 рази на рік приїжджали один до одного в гості. Йому відомо, що протягом останніх щонайменше 25 років ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю в квартирі по проспекту Гвардійському в м. Сєвєродонецьку. ОСОБА_5 іноді хворів, лежав в лікарнях, при цьому ОСОБА_1 за ним доглядала. ОСОБА_5 працював до останніх днів свого життя.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_17 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю. ОСОБА_5 іноді скаржився на біль у спині, перебував на стаціонарному лікуванні. Останній час перед смертю ОСОБА_5 мав поганий вигляд. Їй також відомо, що ОСОБА_5 працював кабельщиком в телефонній компанії.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_1 є її подругою. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю на протязі тривалого часу. ОСОБА_5 часто хворів, вона часто бачила його в чергах в лікарні. ОСОБА_5 працював в ПАТ «Укртелеком».

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_4 є її двоюрідною племінницею. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю з 1986 року. Їй також відомо, що ОСОБА_5 працював в телефонній компанії. ОСОБА_5 не був лежачою людиною, він іноді брав лікарняні, скаржився на біль, проте після закінчення лікарняного йшов працювати. Їй відомо, що ОСОБА_5 двічі був на стаціонарному лікуванні.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_4 є її троюрідною сестрою. Їй відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили разом однією сімєю з 1980-х років. Їй також відомо, що ОСОБА_5 декілька разів був на стаціонарному лікуванні. Останній раз вона бачила ОСОБА_5 восени 2016 року, він ходив на роботу та працював.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з повторною копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 372623, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_20 народилась 01 листопада 1981 року, про що 10 листопада 1981 року складено відповідний актовий запис № 1689. Батьком записаний ОСОБА_5, матірю ОСОБА_21.

З довідки № 3664 від 28 листопада 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» вбачається, що ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_4. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала за даною адресою з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 по день його смерті 20.10.2016 року та вели спільне господарство.

Актом від 17 листопада 2016 року, який складено представниками КП «ЄРЦС» та затверджено директором КП «ЄРЦС», за адресою: АДРЕСА_5, встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно проживав за даною адресою без реєстрації з 1989 року по день смерті 20 жовтня 2016 року.

ОСОБА_5 помер 20 жовтня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 494042, виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_22 територіального управління юстиції у Луганській області, про що 22 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1757.

Згідно договору-замовлення №4460 на організацію та проведення поховання ОСОБА_5 замовником вказано ОСОБА_1.

З копії свідоцтва про право власності на житло № 423 від 29 листопада 2001 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому квартира за адресою: АДРЕСА_6 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_5. Право власності зареєстровано у БТІ м.Сєвєродонецька за № 567 30 січня 2002 року.

ОСОБА_22 лікаря КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» від 14.03.2017 року № 528 підтверджується, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділеннях вказаного медичного закладу з 15.07.2002 по 05.08.2002, з 21.12.2012 по 27.12.2012, з 08.03.2015 по 11.03.2015, з 18.05.2015 по 05.06.2015, з 02.10.2016 по 20.10.2016. Догляд за хворим здійснювала ОСОБА_1.

Довідкою про доходи та утримані податки від 14.07.2017 року, виданою ПАТ «Укртелеком», підтверджується, що в період з грудня 2014 року по жовтень 2016 року ОСОБА_5 щомісячно отримував заробітну плату на вказаному підприємстві.

В матеріалах справи також наявні копії товарних чеків на придбання ліків та проведених чисельних компютерних діагностик.

04 листопада 2016 року ОСОБА_4 Анстасія Сергіївна звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_5.

18 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом згідно із ст. 1264 ЦК України після померлого ОСОБА_5.

Стосовно вимоги про визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У п. 5.2. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом укладення договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на предявлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки на спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання квартири, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликані похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин.

На підставі вищевикладених письмових доказів та показань свідків судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померлий 20 жовтня 2016 року ОСОБА_5 дійсно проживали однією сім'єю понад пять років (з січня 2004 року), вели сумісне господарство, що також визнається представниками відповідача.

Разом з тим, суд прийшов до висновку про те, що померлий ОСОБА_5 не знаходився тривалий час в безпорадному стані, міг самостійно забезпечувати свої потреби, не був інвалідом, не мав каліцтва, до часу своєї смерті працював, щомісячно отримував заробітну плату.

Факт піклування позивача про ОСОБА_5 під час знаходження ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні, на думку суду жодним чином не свідчить про тривалий безпорадний стан спадкодавця. По-перше, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні протягом 2012-2016 років лише 5 разів по декілька днів, тобто стаціонарне лікування ОСОБА_5 не носило тривалого та безперервного характеру. По-друге, піклування одного з фактичного подружжя за іншим з фактичного подружжя під час знаходження іншого з фактичного подружжя на стаціонарному лікуванні 1-2 рази на рік протягом 10-20 днів, на думку суду, відноситься до звичайних сімейних обовязків подружжя і не свідчить про тривале опікування безпорадною особою.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги задоволенню не підлягають.

Стосовно інших вимог про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_5 понад пять років та про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом суд зазначає, що вказані вимоги після відмови у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги не мають жодного правового значення для позивача. Задоволення цих вимог не призведе до виконання завдання цивільного судочинства щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних спадкових прав позивача.

При цьому суд враховує, що згідно із поясненнями позивача вона та померлий ОСОБА_5 за час їх сумісного проживання жодного нерухомого майна, автомобілів тощо не придбавали.

Факт приватизації ОСОБА_5 квартири в м. Сєвєродонецьку в 2001 році не впливає на зміст спірних правовідносин, адже вказана квартира згідно із п. 4. ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України була його особистою приватною власністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідач або її представники не заявили про наявність у них документально підтверджених судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд вважає за необхідне не скасовувати заходи забезпечення цього позову до набрання цим рішенням законної сили, проте розяснює відповідачу та її представникам, що суд після набрання судовим рішенням законної сили за їх заявою може постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю понад пять років, визнання права на спадкування за законом, в тому числі разом зі спадкоємцями першої черги, третя особа Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08 серпня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін