Справа № 591/3006/16-ц
Провадження № 2/591/175/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-х осіб: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, Служба у справах дітей Сумської міської ради, орган опіки та піклування Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області

про позбавлення батьківських прав -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що вона є бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьки дитини: мати-ОСОБА_3, її донька, а батько ОСОБА_2, її колишній зять. Вони перебували у шлюбі, під час шлюбу у них народилася дитина. Згодом шлюб було розірвано, а онук залишився мешкати з батьком. З причини виникнення постійних конфліктів у родині батька з вересня 2014 року онук постійно мешкає з нею в с. Шпилівка сумського району. Відповідачі ухиляються від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Окрім того, з часу окремого проживання відповідачі не зустрічаються з дитиною, не спілкуються з ним, не цікавляться його життям та вихованням. Зазначила, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків по утриманню дитини, не приділяють сину батьківської уваги та турботи. Вважає, що відповідачі не виконують покладені на них обов»язки по вихованню дитини, а тому просить позбавити їх батьківських прав відносно сина та стягнути аліменти на його утримання.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю. Просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив суду, що після розлучення з матір»ю дитини, син мешкав разом з ним і за рішенням суду на утримання сина були стягнуті аліменти з матері, але вона їх не сплачує. Син мешкав разом з ним, а потім почав жити у бабусі, позивачки по справі. Він регулярно надає гроші на утримання сина. Він бажає спілкуватися з сином, а тому просить суд в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала, але пояснила суду, що вона спілкується з сином, який постійно мешкає з її матір»ю, на даний час вона працює і надає грошові кошти на утримання сина, але просить суд не позбавляти її батьківських прав відносно сина.

Представник у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області в судовому засіданні позов підтримала, просить суд його задоволити. Надала суду письмовий висновок.

Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав та надала суду письмовий висновок.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували з 07 жовтня 1995 року у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

28 вересня 2010 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з батьком, а з матері були стягнуті аліменти на утримання сина, що підтверджується копією рішення суду /а.с. 72-73/.

З причини виникнення постійних конфліктів у родині батька з вересня 2014 року син ОСОБА_4 постійно мешкає з бабусею - позивачкою по справі.

З пояснень в судовому засіданні ОСОБА_2, він дуже любить свого сина, і заперечує проти позбавлення його батьківських прав. З його слів він приймає участь у вихованні та утриманні сина. Майже щомісяця, у міру своєї можливості, надає сину матеріальну допомогу у розмірі від 300 до 400 грн., на новорічні свята 2017 року подарував сину 1000 грн.. Від самого народження він піклувався про сина, навіть після розлучення зі своєю дружиною він не задумуючись залишився з двома дітьми, дбав про їхній моральний, матеріальний стан. Але підростаючи у ОСОБА_4 ставала складною поведінка, почалися непорозуміння в родині і тому, батьками було прийнято рішення про зміну місця проживання ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_3. З матір'ю у ОСОБА_4 також відносини не склалися тому, ОСОБА_2 не був проти проживання ОСОБА_4 з бабусею в с. Шпилівка сумського району. ОСОБА_4 часто приїздить на канікули та вихідні дні до бабусі ОСОБА_6 в Суми, де саме і відбувається їхнє спілкування. Він і надалі планує підтримувати зв'язок з сином та надавати йому допомогу.

З пояснень в судовому засіданні ОСОБА_3, стало зрозуміло, що з сином вона також спілкується, він приїздить до неї, вона купує йому речі: канцелярське приладдя, одяг, взуття, та інше. За необхідності надає кошти своїй матері ОСОБА_1, сума допомоги кожного разу різна, від 200 до 500 грн.. Часто телефонує сину, цікавиться його навчанням, станом здоров'я, вітає зі світами та Днями народження.

З пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 стало зрозуміло, що ОСОБА_4 проживає з нею більше двох років, тому що його батьки влаштовують своє особисте життя, а на сина не мають часу. Саме вона виховує його, утримує матеріально, займається його розвитком. Батьки іноді допомагають фінансово, але ці кошти замалі (в середньому 600 грн. на міс.) для повноцінного утримання дитини. З матір'ю у ОСОБА_4 часто виникають конфлікти, вони сваряться, мати його ображає тому він не хоче з нею проживати, а батько проживає з іншою родиною, де він відчуває себе зайвим.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду пояснили, що вони надають матеріальну допомогу на утримання сина, чого не заперечувала і позивачка ОСОБА_1.

Також з пояснень позивачки та відповідачів по справі встановлено, що останній час між ними склалися неприязненні стосунки.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини та фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини , яка не досягла вісімнадцяти років , і тільки з підстав , передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Позивачем не надано суду об»єктивних даних про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини, а також інших підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України.

Сам факт не сплати аліментів на утримання дитини (або сплати їх невчасно чи в неналежному розмірі), не є самостійно достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

Окрім того, як вбачається із змісту пояснень позивача, однією з причини подачі даного позову стало надання матеріальної допомоги на утримання онука в неналежному рівні.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надані жодні переконливі докази на підтвердження наявності підстави визначених ст. 164 СК України, зокрема на підтвердження факту винної поведінки відповідача спрямованої на ухилення від виконання свої батьківських обов»язків, а тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 88, 209, 212 -215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО