Справа № 344/854/17
Провадження № 22-ц/779/1575/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.,

суддів Василишин Л.В., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1796/07-К від 29.10.2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 1000000 грн строком повернення до 29.10.2022 року зі сплатою 17% річних за користування кредитом. 05.05.2008 року між цими ж сторонами було укладено додаткова угода №1 до кредитного договору №1796/07-К від 29.10.2007 року та збільшено процентну ставку за користування кредитом до 18.5% річних. Такою ж додатковою угодою від 01.09.2008 року укладеною між сторонами збільшена процентна ставка до 20% річних. 29 жовтня 2009 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нерухоме майно - приміщення громадського харчування у АДРЕСА_1 загальною площею 184,9 кв.м. З метою забезпечення кредитного зобов'язання, 29.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено два окремі договори поруки. Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконувала, то станом на 01.12.2016 року заборгованість за кредитним договором №1796/07-К від 29.10.2007 року складає 1 523 129,14 грн., з яких: 632 572,86 грн. заборгованість по кредиту (прострочена та поточна), 10715,72 грн. - сума строкової заборгованості по відсотках, 118 584,29 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках, 761 256,27 грн - пеня, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2017 задоволено частково позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № 1796/07-К від 29.10.2007 року станом на 01.12.2016 року в розмірі 769 485,43 грн., з яких 632 572,86 грн. - заборгованості по кредиту (прострочена та поточна), 10 715,72 грн. - сума строкової заборгованості по відсотках, 118 584,29 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках, 7612,56 грн. - пеня. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судові витрати в сумі 11542,29 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розстрочено виконання стягнення заборгованості в сумі 769485,43 грн. на 30 місяців з розрахунку по 25650 грн. щомісячно, а останній місяць 25635,43 грн. з моменту набрання рішення суду законної сили.

В апеляційній скарзі представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що згідно п.2, 2 Договору поруки поручителі дали згоду на підвищення процентної ставки за кредитним договором. Отже, на рівні із позичальником зобов'язані нести солідарну відповідальність за неналежне виконання забов'язань за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року по справі №6-317цс-15, які є обов'язкові до виконання. Також вважає, що заявлена до стягнення сума пені 761256,27 грн. розрахована за рік, для зменшення пені відсутні підстави, так як і відсутні підстави для розстрочки виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання мають виконуватися належним чином. Представник позичальника визнав заборгованість нараховану по тілу та відсотках. Що стосується пені, то розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Представником відповідача подавалася заява про застосування норм ч.3 ст.551 ЦК України для врахуванням обставин що мають істотне значення, так як через несприятливу ситуацію в державі, ОСОБА_2 не працює, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, при цьому її чоловік потрапив в автокатастрофу і як в наслідок отриманих травм триває понад рік лікування з проведенням оперативних втручань, до матеріалів справи надано докази щодо цього. Щодо солідарного стягнення заборгованості, то порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Внесенням змін до кредитного договору на тих умовах, що підписали сторони - кредитор і позичальник, відбулося без погодження поручителя що призвело до збільшення відповідальності поручителя за укладеною порукою. Відповідно ст.217 ЦПК України суд вправі розстрочити виконання рішення суду без згоди банку.

З таким висновком суду повністю погодитись на можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1796/07-К від 29.10.2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 1000000 грн., під 17% річних, строком повернення до 29.10.2022 року.

05.05.2008 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1796/07-К від 29.10.2007 року, а саме збільшена процентна ставка до 18.5% річних, а також додаткову угоду від 01.09.2008 року, якою збільшена процентна ставка до 20% річних.

З метою забезпечення кредитного зобов'язання, 29.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

З метою забезпечення кредитного зобов'язання, 29.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконувала, то станом на 01.12.2016 року заборгованість за кредитним договором №1796/07-К від 29.10.2007 року складає 1 523 129,14 грн., з яких: 632 572,86 грн. заборгованість по кредиту (прострочена та поточна), 10715,72 грн. - сума строкової заборгованості по відсотках, 118 584,29 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках, 761 256,27 грн. - пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до клопотання представника ОСОБА_2 від 21 червня 2017 року відповідач визнає перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 761,872,87 грн, з яких 632 572,86 грн. - заборгованость по кредиту (прострочена та поточна), 10 715,72 грн - сума строкової заборгованості по відсотках, 118 584,29 грн - сума простроченої заборгованості по відсотках, яка доказуванню не підлягає.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», у частині стягнення 761,872,87 грн заборгованості за кредитним договором №1796/07-К від 29.10.2007 року та правильно керувався умовами договору і ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Також правильним є висновок суду, яким відмовлено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в стягненні заборгованості за кредитним договором №1796/07-К від 29.10.2007 року з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з таких підстав.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Внесення додатковими угодами змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що банк не зобов'язаний повідомляти поручителя про внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки, так як банк отримав згоду поручителя на таке підпищення підписавши п.2.2 договір поруки, оскільки згідно п.4.4 Договору поруки укладеного з поручителями 29 жовтня 2007 року, встановлено, що внесення змін і доповнень у Кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителів, не допускається без узгодження з поручителем (а.с.25).

У матеріалах справи відсутні докази про узгодження змін до кредитного договору з поручителями.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України, статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував пеню за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту та прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно умов за кредитним договором №1796/07-К від 29.10.2007 року і просить стягнути пеню у розмірі 761256,27 грн за період з 16 січня по 01 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, даних у листі від 01.02.2013, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Разом з тим, зменшуючи розмір пені за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором із 761 256,27 грн до 7612,56 грн, суд першої інстанції не в повній мірі урахував положення ст. ст. 3, 509, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності.

Як вбачається з клопотання представника відповідача від 21 червня 2017 року, відповідач просив звільнити його від сплати пені, яка виникла внаслідок порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, посилаючись на незадовільний майновий стан, на підставі ч.3, ст.551 ЦК України. Проте, чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати пені за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Наявність підстав для зменшення неустойки, з підстав передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України частково підтверджується доказами щодо майнового стану відповідачки, зокрема, відсутністю доходів, перебуванням на її утриманні четверо неповнолітніх дітей, та захворюванням чоловіка відповідача.

Однак, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нерухоме майно - приміщення громадського харчування у АДРЕСА_1 загальною площею 184,9 кв.м. та вартістю 2296392 грн (а.с.17).

За таких обставин, відповідно до роз'яснень Верховного Суду України даних у листі від 01.02.2013, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)", ч.3, ст.551 ЦК України, поданих доказів про зменшення розміру пені, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що розмір пені за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором слід зменшити із 761 256,27 грн до 380628,13 грн, тобто 50% відсотків від визначеного розміру пені за період з 16 січня до 01 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Однак, судом першої інстанції не встановлено обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення або ускладнюють його виконання. Посилання відповідачки на перебування на її утриманні неповнолітніх дітей не є винятковим випадком, який давав би підстави для розстрочення виконання судового рішення.

При постановленні рішення, суд першої інстанції невірно застосував ст.217 ЦПК України, оскільки ст. 373 ЦПК та ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають застосуванню у тому випадку, якщо відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду і наявні обставини, що утруднюють його виконання.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пені за кредитним договором № 1796/07-К від 29.10.2007 року станом на 01.12.2016 року в розмірі 7612,56 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 11542,29 грн та у задоволенні позовних вимог про розстрочку виконання рішення суду скасувати, з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пені за кредитним договором № 1796/07-К від 29.10.2007 року станом на 01.12.2016 року у розмірі 7612,56 грн, судові витрати в сумі 11542,29 грн та у задоволенні позовних вимог про розстрочку виконання рішення суду скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пеню за кредитним договором № 1796/07-К від 29.10.2007 року за період з 16 січня по 01 грудня 2016 року в розмірі 380628,13 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 35407 грн та відмовити у задоволенні позовних вимог про розстрочку виконання рішення суду.

В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

А.Ю.Малєєв