Справа № 141/927/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року смт. Оратів

Оратівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Слісарчука О.М.

за участю секретаря Ставничого С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" про визнання договору оренди землі недійсним, у відсутність сторін, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_1 до правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки. Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,5336 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2008 року. 17.06.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" був укладений договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області площею 3,5336 га. 27.12.2010 року вказаний договір був зареєстрований у відділі Вінницької філії ДЗК за №15. Строк дії даного договору закінчився 17.06.2015 року, що передбачено пунктом 8 договору. У 2013 році, начебто, між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди, яким було внесено зміни до договору та продовжено строк його дії до 1 вересня 2020 року. Про існування такого договору позивач дізнався у 2015 році, коли звернувся до відповідача з проханням повернути земельну ділянку з користування. Тоді ж позивач ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Оратівським відділенням поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження №0000035. ОСОБА_1, не підписував договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року. У зв'язку з відкриттям кримінального провадження сектором технічних досліджень та почерку відділу криміналістичних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було проведено почеркознавчу експертизу (досліджень почерку та підписів) оригіналу договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 2013 року, за результатами якої зроблено висновок, що підпис в графі "Орендодавець" договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 2013 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Просить визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, що укладений 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Вінниччина"; витребувати з незаконного володіння правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" земельну ділянку площею 3,5336 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, щоб справу розглянули без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року залучено до участі у справі відповідача правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО", оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" 28.10.2016 року припинило свою діяльність.

Представник відповідача ТОВ "ТАК-АГРО" Тарнавський В.А., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_3 згоди на проведення заочного розгляду справи не надавали, а в матеріалах справи знаходиться заява представника позивача ОСОБА_3 від 02.12.2016 року про проведення розгляду без участі позивача та його представника, підтримання позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що підстави для проведення заочного розгляду відсутні.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,5336 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області.

17.06.2010 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" був укладений договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області площею 3,5336 га. Договір оренди землі зареєстровано 27.12.2010 року у відділі Вінницької філії ДЗК за №15. пунктом 8 договору оренди землі визначено строк дії договору оренди землі, що становить 5 (п'ять) років до 17.06.2015 року. Відповідно до п. 36 договору оренди землі від 17.06.2010 року дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.

Згідно договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" до договору оренди землі №15 внесено зміни в п. 8 Договору оренди землі, а саме 3. Пункт 8 Договору викласти в наступній редакції: "Договір укладено на 10 (десять) років до 01.09.2020 року з урахуванням періоду ротації: основної сівозміни. договір вступає в силу з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою Сторін".

З оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 18.03.2016 року вбачається, зо у ньому наявний висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №190-П від 07.07.2016 року згідно якого експертом зроблено висновок, що підпис в графі "Орендодавець" договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 2013 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідачем у справі було Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина", що знаходиться по вул. Леніна, 1 в с. Човновиця Оратівського району Вінницької області.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" 28.10.2016 року припинило свою діяльність, правонаступником є ТОВ "ТАК-АГРО".

Згідно ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року залучено до участі у справі відповідача правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО".

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" згідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки волю, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як стверджує позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" він не підписував, оскільки підпис в договорі оренди не відповідає підпису позивача.

Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №190-П від 07.07.2016 року судової почеркознавчої експертизи документів, проведеної в рамках кримінального провадження №0000035 від 18.03.2016 року підпис в графі "Орендодавець" договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 2013 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 147 ЦПК України експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду.

Згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів згідно ст. 212 ЦПК України вважає, що зазначений висновок експертизи є належним, допустимим та достовірним доказом у вказаній справі.

Враховуючи даний висновок, суд виходить із доведеності відсутності у позивачів наміру на укладення оспорюваного правочину, зокрема договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина", оскільки особистого підпису у вказаному договорі позивач ОСОБА_1 не ставив.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на момент вчинення правочину не були додержані вимоги ч.3 та ч.5 ст.203 ЦК України, а тому волевиявлення учасника правочину - позивачів по справі, не було вільним, а правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Проведення судових експертиз під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства врегульовано статтями 143-147 ЦПК України, якими встановлено певні вимоги до висновку експерта та необхідність в обов'язковому порядку попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, в силу яких висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

В статті 1 Закону України „Про судову експертизу" дано визначення поняття судової експертизи - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні не лише суду, а й органів дізнання, попереднього слідства. В силу статей 7, 10 вказаного Закону судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи та відомчі служби, до яких належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

Саме таким вимогам і відповідає висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №190-П від 07.07.2016 року, зроблений Тальянчук Л.С. - завідувачем сектором технічних досліджень документів та почерку Вінницького НДЕКЦ МВС України, яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової експертизи за експертною діяльністю 1.1. "Дослідження почерку і підписів"), кваліфікаційне свідоцтво НОМЕР_3 від 19.05.2003 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта НОМЕР_4 від 29.09.2015 року, стаж експертної роботи з 2003 року.

За таких обставин, оскільки зазначений висновок судової почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в цивільній справі, то врахування судом при винесенні рішення зазначеного висновку експерта з врахуванням інших доказів та обставин справи не призводить до неправильного вирішення спору.

Під час розгляду справи в суді було встановлено наявність договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина".

Проте, встановлення судом наявності такого договору не дає підстави суду вважати, що оспорюваний договір є дійсними, оскільки залишаються не спростованими доводи позивача, що він не підписував оспорюваного договору особисто, і не уповноважував жодних осіб на вчинення таких дій.

Покази позивача ОСОБА_1 щодо відсутності волевиявлення на укладення оспорюваних договорів підтверджується і висновком експерта.

Відповідачем в спростування зазначених доводів позивача не надано жодного належного і допустимого доказу.

Таким чином, залишається неспростованим висновок суду про відсутність волевиявлення позивача ОСОБА_1 на укладення правочину, а саме договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" , що в силу статей 203, 205 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З договорів оренди вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінниччина", а в подальшому його правонаступник ТОВ "ТАК-АГРО отримало за вчиненим недійсним правочином належну позивачу ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку, яка підлягає поверненню позивачу із незаконного чужого володіння відповідача, як отримана ним на виконання правочинів.

За змістом положень ст.ст. 317, 319 ЦК власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК).

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2161цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" на користь позивача ОСОБА_1.

На підставі ст. ст. 6, 13-15, 18, 27, 35 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 ЗК України, ст. ст. 203, 215-216, 236, 638, 792 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" про визнання договору оренди землі недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, що укладений 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Вінниччина".

Витребувати з незаконного володіння правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" земельну ділянку площею 3,5336 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області.

Стягнути з правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінниччина" ТОВ "ТАК-АГРО" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1102 грн. 42 коп. (одну тисяча сто дві гривні сорок шість копійок).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Оратівський районний суд Вінницької області.

СУДДЯ О.М. Слісарчук

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2017 року