№ 2/263/200/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, стягнення грошових коштів,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, в остаточно уточненій редакції якого просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму, сплачену за квартиру, в розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно 108401,20 гривень, а також 8107 гривень, а всього 116508,20 гривень, та судові витрати у справі.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала у повному обсязі з вищенаведених підстав та пояснила, що 09 жовтня 2007 року вона придбала квартиру АДРЕСА_2 та сплатила за неї за договором купівлі-продажу 8107 гривень, а також додатково 4000 доларів США, однак, розписка була оформлена в гривневому еквіваленті, оскільки на цьому наполягала продавець. Розписка та передача грошей відбувалася в приміщенні нотаріуса у фойє. Не заперечувала проти заочного розгляду справи у відсутність відповідачки.
Представник позивачки ОСОБА_8 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, та додатково пояснив суду, що він займався вибором та придбанням квартири для ОСОБА_1 Вказана квартира була в дуже поганому стані, батько відповідачки ОСОБА_4 запропонував зробити велику знижку на вартість квартири, тому ОСОБА_1 вони вирішили її купити. Відповідачку ОСОБА_2 вони зустріли вже перед укладанням угоди у нотаріуса. Коли угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу зазначеної квартири була визнана недійсною, він просив ОСОБА_2 повернути гроші, сплачені за покупку квартири, але вона сказала, що вже їх витратила. Просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Представник позивачки ОСОБА_9 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги з вищевказаних підстав та просили їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, свого представника з належно оформленими повноваженнями до суду не направила. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 6 ОСОБА_10 Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом.
За таких обставин, враховуючи граничні строки розгляду справи, з урахуванням думки позивачки та її представників, які не заперечували проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідачки за наявними в справі доказами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що в жовтні 2007 року він с ОСОБА_8 та ОСОБА_4 їздили дивитися спірну квартиру. ОСОБА_4 назвав суму продажу квартири 7000 доларів США, але ОСОБА_8 на цю ціну не погодився, вказав, що це дорого. Наступного дня ОСОБА_4 зробив велику знижку. Вони разом поїхали до нотаріуса, уклали угоду та ОСОБА_8 в коридорі передав гроші дочці ОСОБА_4С ОСОБА_2 в сумі 8000грн. та 4000дол.США.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що в жовтні 2007 року ОСОБА_8 попросив його бути присутнім при укладанні угоди по купівлі ОСОБА_1 квартири. Він приїхав до нотаріальної контори, коли вже там були присутні ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ще чоловік і жінка. Він був присутній, коли ОСОБА_8 передав гроші жінці, чоловік знаходився поряд. Гроші в сумі 4000 доларів США рахували в його присутності. Гроші були передані жінці, яка була власницею квартири, звали її ОСОБА_2. Потім вони склали розписку та знову зайшли до кабінету нотаріуса.
Заслухавши позивача, її представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 01.12.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_13
Згодом ОСОБА_4 подарував спірну квартиру дочці ОСОБА_14, про що свідчить договір дарування від 08.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_15, реєстровий №2401.
09 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Я,А. був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстровий номер 4047. Згідно договору купівлі-продажу позивачкою сплачено за спірну квартиру на користь продавця ОСОБА_2 8 107 грн. Також, згідно з розпискою від 09.10.2007 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 20 200 гривень, що було повною сплатою за вказану квартиру.
Відповідно до заочного рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.07.2012р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_14, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування позовні вимоги задоволено, судом ухвалено визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 01.12.2006 р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_13 Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3, визнавши за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування після померлого 04.11.2007 року чоловіка ОСОБА_3
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14.12.2016р. апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 02 липня 2012 року скасовано в частині витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_4, визнання за ОСОБА_6 права власності на вказану квартиру. Позовні вимоги в частині витребування у відповідача ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5 на користь правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання за нею право власності на вказану квартиру відмовлено. В решті заочне рішення Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 02 липня 2012 року залишено без змін.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, тобто майно за відплатним договором було придбано в особи, яка не мала права його відчужувати.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину:

1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином суд вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстровий номер 4047, та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України.

При цьому суд також враховує наступне.

Відповідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до вимог ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Вказане також вбачається зі змісту роз'яснень у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", а саме, не може доводитися

свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину

або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а

також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли

свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення

правочину, у ЦК визначені прямо.

Суд не бере до уваги пояснення позивачки та її представників про сплату відповідачці коштів, які додатково були нею сплачені за спірну квартиру в момент укладання угоди, в розмірі 4000 доларів США, оскільки в розписці (а.с.171) вказана сума за повну оплату за купівлю квартири в гривні, а саме 20200 грн. Про те, що відповідачці було сплачено саме 4000 доларів США в розписці нічого не вказано, інших належних та допустимих доказів про передачу відповідачці 4000 доларів США позивачкою не надано, а рішення суду в даному випадку не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, тому позов в цієї частині підлягає частковому задоволенню, та стягненню підлягає сума, яка зазначена в розписці, а саме 20200 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому суд стягує з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 282,97 грн.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 59,60, 63, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 192, 215, 216, 218 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстровий номер 4047.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8107 (вісім тисяч сто сім) гривень сплачені за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а також 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень, які сплачені за повний розрахунок за купівлю квартири АДРЕСА_1 згідно з розпискою від 09 жовтня 2007 року, а всього 28307 (двадцять вісім тисяч триста сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 282 грн. 97 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем по справі заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М.Томілін