Номер провадження: 22-ц/785/6115/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сєвєрової Є.С., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 1 758 017,19 гривень 19 копійок, з яких заборгованість за договором позики становить 262700,00 гривень, проценти за користування грошовими коштами становлять 141534,12 гривень, три відсотки річних за період прострочення становить 21894,07 гривень, сума пені за період прострочення становить 1331889,00 гривень.

Одночасно, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3, один будинок, чотири квартири та пять нежитлових приміщень, а саме на:

-нежитлове приміщення під № 4, яке розташоване за адресою: м.Одеса, провулок Обсерваторний, будинок № 2/4, загальною площею 46,6 кв.м.;

-нежитлове приміщення під № 2, яке розташоване за адресою: м.Одеса, провулок Обсерваторний, будинок № 2/4, загальною площею 38,5 кв.м.;

-житловий будинок під № 25/5, який розташований за адресою: м.Одеса, вул. Педагогічна, будинок № 25/5, житловою площею 67,8 кв.м.;

-квартиру АДРЕСА_1;

-нежиле приміщення офісу під № 26, яке розташоване за адресою: м.Одеса, провулок Обсерваторний, будинок № 2/4, загальною площею 167,2 кв.м.;

-нежиле приміщення офісу під № 27, яке розташоване за адресою: м.Одеса, провулок Обсерваторний, будинок № 2/4, загальною площею 71,4 кв.м.;

-квартиру АДРЕСА_2;

-квартиру АДРЕСА_3;

-квартиру АДРЕСА_4;

-нежитлове підвальне приміщення, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Троїцька, будинок № 2.

Мотивував вимоги тим, що позовні вимоги повязані із стягненням з відповідача великої суми грошових коштів. У звязку з чим існує можливість вжиття відповідачем заходів, які ускладнять або зроблять неможливим виконання судового рішення, а саме: укладання договорів відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності. На підтвердження належності відповідачу зазначених обєктів надано витяг з реєстру від 28.09.2016 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановленні нової ухвали, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З надісланих судом першої інстанції до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів справи вбачається порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Забезпечення позову це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати співмірність позовних вимог з тим видом забезпечення, яке просить вжити позивач.

Так, суду першої інстанції була надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта про реєстрацію обєктів нерухомого майна за ОСОБА_3 станом 28 вересня 2016 року, з якої вбачається, що на більшість нерухомого майна належного відповідачу накладено арешт у тому числі і за договорами іпотеки. Інформацію про належність майна відповідачу на теперішній час суду не надано. Також не надано доказів, що відповідач має можливість та намір щодо відчуження зазначеного нерухомого майна.

Крім цього, вимоги позивача про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно - один будинок, чотири квартири та пять нежитлових приміщень не є співмірними з заявленими позовними вимогами.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для забезпечення позову, тому відмовив у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені позивачем десять обєктів нерухомого майна.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З наданих до апеляційного суду матеріалів неможливо встановити той факт, хто є належним власником спірного майна на час розгляду заяви про забезпечення позову, а також, чи є інше майно або кошти, на які можливо накласти арешт відповідно до ціни позову, яка вартість майна, на яке просить накласти арешт позивач, чи відповідає вид забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Суд першої інстанції на вказані вище обставини не звернув належної уваги, не встановив кому на час розгляду заяви належить спірне нерухоме майно, не зясував обсяг та вартість спірного майна, обсяг позовних вимог, дані про особу належного відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову самим позовним вимогам.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року винесена з порушенням норм процесуального законодавства, вона не може вважатися обґрунтованою, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням питання щодо розгляду заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року скасувати, питання направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_4