Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1750/16-ц

номер провадження 2/695/106/17

08 червня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.,

при секретарі Курченко В.М.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області як правонаступник Управління Держгеокадастру у Черкаський області, про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь» про визнання договору оренди землі від 03.01.2006 р. недійсним звернувся ОСОБА_3.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він має у приватній власності земельну ділянку, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,50 га. 01 лютого 2000 року він уклав з ВАТ «Русь» договір оренди даної земельної ділянки терміном на пять років на підставі сертифікату. Даний договір зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди землі 30.05.2000 року за №950 Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області. В грудні 2015 року позивач повідомив відповідача, що не має більше наміру надавати в оренду дану земельну ділянку, оскільки бажає обробляти її сам, на що отримав відповідь, що дана земельна ділянка знаходиться в оренді до 2030 року.

При зверненні до Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі позивач дізнався про існування оскаржуваного договору оренди землі від 03.01.2006 р., що зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК при Держкомзему України» 15.06.2006 року за №32.

Позивач стверджує, що він даний договір не підписував, а підписи сторін є одним із обовязкових реквізитів договору, які засвідчують вільне волевиявлення сторін на укладення договору на певних узгоджених умовах. Позивач просив призначити по справі почеркознавчу експертизу для підтвердження даної обставини.

В звязку з вищевикладеним та відповідно до ст.. 203,205,207,215 ЦК України просить визнати даний договір недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_1 наполягали на задоволенні позову та просили суд визнати недійсним оскаржуваний договір оренди землі, оскільки даний договір позивач не підписував, що стверджується висновком експерта. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що він до цього часу отримує від відповідача оренду плату. Представник позивача стверджував, що про існування оскаржуваного договору позивач дізнався в грудні 2015 р. в Управлінні Держгеокадастру у Золотоніському районі, але документального підтвердження звернення до Управління він не має.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Представник зазначив, що 2000 році позивач здав в оренду не земельну ділянку, а земельну частку (пай). У 2005 року позивач отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та став власником земельної ділянки. Позивач отримує орендну плату з 2006 року в розмірі визначеному в договорі оренди від 03.01.2006 р., що підтверджується копіями відомостей на виплату грошей, яку позивач отримував особисто. Представник просив застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України 3 роки. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ч.3 ст.261 ЦК та ст.210 ЦК України у позивача почався з моменту державної реєстрації оскаржуваного договору, а саме з 15.06.2006 р. Заперечення представника відповідача надані в судовому засіданні викладені також письмово ним у Відзиві на позовну заяву та Доповненні до відзиву на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи. (а.с.19-23, 59)

Суд, заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

01.02.2000 р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Русь» було укладено Договір №2 оренди землі, яка належить громадянину на праві приватної власності на підставі сертифікату ЧР0250415, строк оренди 5 років. Відповідно до п.6.4 цього договору договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено; розірвання договору…(а.с.5-6)

11.10.2005 р. ОСОБА_3 отримав Державний акт на права власності на земельну ділянку серія ЯА № 710315, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 2,50 га , яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. (а.с.9)

В матеріалах мається оскаржуваний позивачем ОСОБА_4 договір оренди землі від 03.01.2006 р. державна реєстрація якого проведена Золотоніським райвідділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 15.06.2006 за №32. Договір укладено на 25 років . Орендна плата 2006 р. - 477 грн. (а.с.7-8)

Факт отримання позивачем орендної плати від відповідача підтверджується копіями відомостей на виплату грошей, що містяться в матеріалах справи. (а.с.29-35)

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведеної комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №691/16-23, №324/17-23 від 25.04.2017 р.: 1) підпис в графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі від 03.01.2016 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; 2) підпис в графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі від 03.01.2016 виконаний не ОСОБА_3

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної даності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України - Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена ст.. 257ЦК України та становить тривалістю три роки.

Абзацом 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. визначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» дав такі розяснення: п.2.8. Щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI).

Перебіг позовної давності, закон пов'язує з порушенням суб'єктивного права та моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст.261 ЦК України)

Об'єктивні передумови полягають в самому факті порушення суб'єктивного права, що належить даній особі. Між тим, на практиці досить поширеними є випадки необізнаності особи про факт порушення її прав, тому момент самого порушення права та момент, коли уповноважений суб'єкт дізнався про таке порушення, можуть не збігатися. В такому випадку слід враховувати суб'єктивні передумови права на позов, яке виникає з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про відповідне порушення. Врахування суб'єктивного моменту при визначенні початку перебігу строку позовної давності є додатковою гарантією захисту цивільних прав, адже відсутність в особи відомостей про порушення її права фактично унеможливлює вчасне вжиття відповідних заходів захисту. Необізнаність уповноваженого суб'єкта не повинна бути результатом його недбалого ставлення до охорони власних прав. У противному випадку судовий орган буде виходити не з того дня, коли особа дізналася про порушення її права, а з моменту, коли вона була повинна дізнатись про таке порушення. На практиці це можливо лише у тому випадку, коли орган який розглядає спір, буде мати об'єктивні данні про те, що з певного моменту заявник не міг не знати про факт порушення його права.

Частиною 4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України - Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи позивача та його представника, що про порушене право вони дізналися у 2015 році суд розцінює як їх бажання ввести суд в оману.Адже судом встановлено, що позивач з 2006 року по 2015 р. отримував від відповідача орендну плату, достовірно знаючи та стверджуючи в суді, що договір оренди від 2000 р. припинив свою дію у 2005 році, а договір оренди у 2006 р. позивач не укладав. Тому, за твердженням позивача, про порушене своє право (недійсність договору оренди) він дізнався ще у 2006 році і саме тоді розпочався перебіг позовної давності, суд сприймає як надумані.

Крім того слід зазначити, що позивач 03.01.2006 р. звертався до Директора регіонального Центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України із заявою здійснити державну реєстрацію Договору оренди земельної ділянки площею 2,50 га з орендарем ВАТ «Русь» та підписав з ВАТ «Русь» в особі голови правління Акт приймання-здачі даної земельної ділянки (а.с. 61,76, 66,79). Справжність свого підпису позивач під сумнів не ставив та не просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу підпису даних документів.

Ні позивачем, ні представником позивача не було доведено суду, в тому числі з наданням будь-яких доказів того, що про порушення права він дізнався (або міг дізнатися) лише у 2015 році, а також не надав будь яких доказів того, що строки позовної давності позивачем були пропущені з поважних причин, а тому суд застосовує наслідки спливу позовної давності та відмовляє у позові.

Керуючись ст.ст.212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю з підстав пропуску строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Таратін В.О.

Повний текст рішення суду виготовлено о 14.00 год. 12.06.2017 р.

Суддя Таратін В.О.