Справа № 369/8615/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2059/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 24 18.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ПрАТ «СК «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь 44 596 грн. 86 коп. з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 квітня 2015 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування автомобіля «Ніссан». 06 квітня 2016 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Хюндай» під керуванням водія ОСОБА_2 Згідно довідки ДАІ та постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, після чого ПрАТ «СК «Українська страхова група» склала розрахунки суми страхового відшкодування, страхові акти та здійснила виплату страхового відшкодування на загальну суму 44 596 грн. 86 коп. У зв'язку з зазначеним, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року позов ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач невірно визначив характер спірних відносин, оскільки між сторонами виникли правовідносини з суброгації. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», яка і має відшкодувати завдані збитки. Рахунок-фактура, надана позивачем, не може бути належним підтвердженням розміру завданих збитків, оскільки не підтверджує реально витрачені потерпілою особою кошти на ремонт автомобіля. У даному випадку не було проведено незалежну оцінку майна, яка є обов'язковою. Позивач не надав доказів того, що для відновлення пошкодженого автомобіля було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, а тому заподіював шкоди має права вимагати врахування зношеності майна. Суд першої інстанції не дослідив повний текст договору добровільного страхування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» і ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-5000-15-00067, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ніссан», державний № НОМЕР_1.

30 квітня 2015 року між ПрАТ «СК «Україна» та ОСОБА_5 було укладено договір № АІ/5617918 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено транспортний засіб «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2. Термін дії полісу до 10 травня 2016 року включно.

06 квітня 2016 року близько 12 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Дегтярівська, 33-В ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, не був уважним, не стежив за дорожніми обставинами, не відреагував на її зміну та при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Нісан», д/н НОМЕР_1, у зв'язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б, п. 10.1, п. 10.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

07 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

13 квітня 2016 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДККА-50069.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 39 877 грн. 21 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6717 від 13 квітня 2016 року.

12 травня 2016 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДККА-50069/1 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 719 грн. 65 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, було пошкоджено автомобіль ОСОБА_3 Оскільки транспортний засіб було застраховано у ПрАТ «СК «Українська страхова група», останнє здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3

Отже, позивач має право вимоги до ОСОБА_2 у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

У той же час, ухваливши правильне по суті рішення, суд першої інстанції помилково послався на вимоги ст. 1191 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Отже, страхова компанія в даному випадку має право вимоги до винної особи не в порядку регресу, визначеному ст. 1191 ЦК України, а в порядку визначеному ст. 993 ЦК України, а саме як вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування, визначене договором.

За таких обставин підлягають застосування норми матеріального права, а саме ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», яка і має відшкодувати завдані збитки.

Однак, статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 23 грудня 2015 року (справа № 6-2587цс15).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рахунок-фактура не може бути належним підтвердженням розміру завданих збитків, оскільки не підтверджує реально витрачені потерпілою особою кошти на ремонт автомобіля. Позивач не надав доказів того, що для відновлення пошкодженого автомобіля було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, а тому заподіював шкоди має права вимагати врахування зношеності майна.

Однак, відсутність доказів, які підтверджують проведення потерпілою особою ремонту транспортного засобу не є підставою для відмови у стягненні коштів, оскільки факт заподіяна шкоди транспортному засобу, який був предметом страхування, підтверджується актом огляду транспортного засобу.

Згідно роз'яснень, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Заперечуючи щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про інший розмір заподіяної шкоди чи взагалі спростовували б заподіяння такої шкоди.

За таких обставин висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХ В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.