У х в а л а

іменем україни

05 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Карпенко С.О.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» (далі - СТОВ «Агроком») про визнання недійсним договору оренди землі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 площею 6,2745 га, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2, який виданий 01 липня 2005 року Миколаївською районною державною адміністрацією, яка розташована на території Настасіївської сілької ради Миколайвського району Одеської області.

В 2014 році їй стало відомо, що вона з СТОВ «Агроком» уклала договір оренди земельної ділянки.

Посилалася на те, що вона договір не підписувала, доручення на укладання такого договору не надавала, та просила суд задовольнити позов про визнання вказаного договору недійсним у відповідності до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 3 червня 2016 року змінено в частині мотивування підстав відмови позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на території Настасіївської сілької ради Миколайвського району Одеської області, загальною площею 6,2745 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

11 грудня 2011 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, що містить підписиОСОБА_2 та представника СТОВ «Агроком», терміном на 10 років. Договір зареєстрований у відділі Державного агентства земельних ресурсів у Миколаївському районі Одеської області 15 листопада 2011 року за № 00618.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалася на те, що вона не підписувала вказаний договір, наміру передавати свою земельну ділянку в оренду не мала, від її імені довіреностей на укладення такого договору не видавала.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 березня 2015 року представник позивача - ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про призначення судової почеркознавчої експертизи, у зв'язку із вирішенням питання чи виконаний підпис в графі «Орендодавець» в оспорюваному договорі оренди належить ОСОБА_2 чи іншій особі, яка ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року була задоволена.

В ході проведення експертизи експерт заявив клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме експертних зразків почерку підписів ОСОБА_2 Крім того, в своїх клопотаннях експерт просив направити вільні зразки підпису та почерку позивача. Зазначене клопотання експерта виконано не було, оскільки представник позивача заявила, що вільних зразків почерку та підпису її довірителя надати не може, так як їх немає.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодояких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що хоч оспорюваний договір оренди землі позивач не підписувала, а правочин підписала її дочка ОСОБА_4, однак позивач щорічно отримувала орендну плата за указаним договором, що в силу вимог ст. 241 ЦК України свідчить про схвалення нею укладеного правочину від її імені особою, яка на його укладення не була уповноваженою.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивування підстав відмови у позові, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачем не надано суду належних і допустимих у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України доказів на підтвердження того, що вона не підписувала оспорюваний договір оренди землі, а покази свідків, зокрема її дочки ОСОБА_4, в силу вимог ст. 64 ЦПК України не можуть бути належними доказами для підтвердження обставин, на які посилалась позивач на обгрунутування своїх вимог.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у судах обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.С. Карпенко

В.О.Кузнєцов