Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ІваненкоЮ.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дій органу місцевого самоврядування та скасування рішень ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Вельбівненської сільської ради від 18 вересня 2009 року № 605 їй у приватну власність були передані земельні ділянки загальною площею 0,68 га, а саме: 0,25 га - для будівництва, 0,43 га - для ведення ОСГ, що розташовані по вул. АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Вельбівненської сільської ради від 26 жовтня 2011 року № 184 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства» вирішено було надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею по 0,25 га по АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Вельбівненської сільської ради від 31 липня 2012 року № 381 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» вирішено було затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови: ОСОБА_5 - площею 0,2500 га по АДРЕСА_1; ОСОБА_7 - площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 - площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 - площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та видати державні акти на право власності на ці земельні ділянки.

Позивач вважала, що даними рішеннями Вельбівненської сільської ради було порушено її право на земельні ділянки, а тому просила визнати протиправними дії органу місцевого самоврядування Вельбівненської сільської ради по ухваленню рішень від 26 жовтня 2011 року № 184, від 21 грудня 2011 року № 231 в частині надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та рішення Вельбівненської сільської ради від 31 липня 2012 року № 381 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 скасувати їх в цих частинах.

Крім того, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсними та скасувати державні акти про право власності на земельні ділянки видані та зареєстровані в Книзі реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею та скасувати записи про їх реєстрацію, усунути перешкоди в реалізації її права на приватизацію земельної ділянки переданої їй у власність рішенням Вельбівненської сільської ради від 18 вересня 2009 року № 605 шляхом зобов'язання ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_8 звільнити земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_7 звільнити земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 від самовільно здійсненого будівництва.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки остання не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявленого позову, зокрема, набуття нею права власності на земельну ділянку, яка на даний час належить відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Острозького районного суду Рівненської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко

Колегія суддів: