22-ц/775/544/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Принцевської В.П.,

суддів Мальцевої Є.Є., Биліни Т.І.

секретар Брежнев Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча», в якому просить поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В обґрунтування позову зазначивши, що після закінчення Приазовського Державного технічного університету в червні 1999 року, він 23 червня 1999 року був прийнятий на роботу інженером-програмістом до Приватного Акціонерного Товариства « Маріупольській металургійний комбінат ім..Ілліча». З 09 вересня 2002 року його було переведено до відділу виготовлення та збуту продукції інженером з підготовки виробництва, а 01 березня 2013 року його було переведено до управління з виготовлення інженером першої категорії групи холодно канатного листа відділу з виготовлення тонкого листа. 10 жовтня 2016 року його було звільнено наказом відповідача № 1109 від 10.10.2016 року в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, пов'язані з ліквідацією реорганізацією або перепрофілюванням підприємства п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним , оскільки відповідачем не зазначена конкретна підстава його звільнення, та таких підстав взагалі не було , не відбулося пропозиції усіх штатних посад , які були вакантними на час звільнення . Просив поновити його на посаді інженера першої категорії управління з виготовлення, відділу планування виробництва з тонкого та трубного сортаменту, визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 1109 від 10.10.2016 року, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 25000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання належним чином на підставі вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Представник позивача до суду також не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить його розписка, яка міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача до суду не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23 липня 1999 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», де працював на різних посадах, та з 09 вересня 2002 року його було переведено до відділу виготовлення та збуту продукції інженером з підготовки виробництва, а 01 березня 2013 року його було переведено до управління з виготовлення інженером першої категорії групи холодно канатного листа відділу з виготовлення тонкого листа. Відповідно до наказу № 1109 від 10.10.2016 року ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, яке призвело до скорочення штатної та облікової чисельності працівників підприємства, передбачене п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

02 лютого 2016 року ПАТ «ММК імені Ілліча» було видано наказ № 101 «Про зміни в організації виробництва та праці працівників управління з виробництва ПАО «ММК ім..Ілліча», у п.2 цього наказу передбачене скасування посад управління по виробництву згідно з переліком посад, які зазначені у додатку 1 до наказу, серед яких була і посада ОСОБА_1 - інженер 1 категорії групи холоднокатаного листа з відділу виробництв тонкого листа.

Пунктом 3 цього наказу було введено посади у штатний розклад управління з виробництва, згідно з додатком 2 та затверджена нова організаційна структура управління з виробництва (додаток 3 наказу). Підпункт 7.1 пункту 7 цього наказу зазначає, що працівникам, вакансії яких підлягають вивільненню, необхідно запропонувати іншу роботу на комбінат.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Постановою Верховного суду України від 11 липня 2012 року обумовлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру , встановлює чисельність працівників і штатний розклад. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремленні підрозділи.

Посада ОСОБА_1 була виведена із штатного розкладу. 25.04.2016 року, 30.05.2016 року, 14.06.2016 року, 31.08.2016 року та 03.10.2016 року прозивачу в межах існуючого штатного розкладу було запропоновано інші посади, які були вільні на комбінаті саме на ці дати, від яких позивач відмовився, що підтверджується відповідними протоколами, актами про відмову від підпису та довідкою стосовно вакансій № 15/1-2840.

31.08.2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений зі списком вакансій, які є актуальними на 31.08.2016 рік, про що свідчить його підпис. 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 було видано направлення на ім'я начальника ЛЦП-3000 для можливості переводу на посаду травільщіка та труб, на якому позивачем записано: « у зв'язку зі станом здоров'я, проходити курс лікування відмовляюсь».

Також позивач розписався у протоколі від 03.10.2016 року та був ознайомлений зі списком вакансій, вільними на цей час. ОСОБА_1 обрав вакансію «бригадира на обробці, сортуванню, прийманню, здаванню, пакетуванню та пакетуванню металу і готової продукції». З метою переводу позивача на вказану посаду йому був виданий бланк наказу про переведення на іншу роботу у Цех холодного прокату, проте в ньому міститься висновок медичного огляду про те, що позивач не придатний виконувати дану роботу.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 були дотримані норми закону щодо його можливого працевлаштування.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Оскільки позивач відмовився від запропонованих вакансій, відповідачем було надіслане подання до профспілкового комітету Управління комбінату на звільнення ОСОБА_1, яке у зв'язку з повторним нез'явленням позивача на засіданні профспілки було розглянуто у його відсутності. На вказаному засіданні профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору з позивачем, що підтверджується витягом із протоколу № 118 від 06.10.2016 року.

Позивач посилався на те, що його звільнення є неправомірним тому, що відповідно до наказу по підприємству за № 101 від 023.02.2016 року про зміну структури ПАТ «ММК ім..Ілліча» не відбулося скорочення штату працівників підприємства. Крім того, ОСОБА_1 вважає порушенням з боку відповідача ту обставину, що у знов створеному відділі планування виробництва по тонкому та трубному сортаменту, йому не запропонували жодну з трьох вакансій інженера 1 категорії.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що таке твердження позивача є помилковим з наступних підстав.

При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 62 ГК( господарського кодексу ) України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений … для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої … та іншої господарської діяльності, в порядку, передбаченому ГК України та іншими законами.

Самостійність підприємницької діяльності полягає, зокрема, в тому, що підприємства мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку діяльність, не заборонену законом. У відповідності до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції правильно встановив, що при звільненні позивача , відповідачем були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, а саме : він був попереджений про наступне вивільнення за два місяця, йому неодноразово пропонувались вакантні посади у межах підприємства, та він отримував направлення у відділ кадрів. Профспілковим комітетом Управління комбінату була надана згода на звільнення позивача та він був попереджений про засідання профспілки.

При таких обставинах , з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п.1 ст.40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат - немає .

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді