Справа № 161/2768/16-ц Провадження № 22-ц/773/271/17 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Категорія: 5 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луцька міська рада про виділення частки у житловому будинку за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є власником 5/6 часток житлового будинку № 3 з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Н. Левицького у м. Луцьку. Відповідачі, прийнявши спадщину, не оформили своїх спадкових прав, як це передбачено статтями 1298, 1299 ЦК України.

Відповідачі не відносяться до членів сім'ї позивача, проте у їх фактичному володінні та користуванні перебуває належна їй частка спірного житлового будинку, на яку згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, проведеній в іншій справі припадає: кімната ( 1-3 ) площею 13.1 кв. м., кімната (1-4) площею 16,6 кв. м, кухня ( 1-2 ) площею 10.2 кв. м., коридор ( 1-7 ) площею 8.1 кв. м. згідно технічного паспорту на житловий будинок №3 з надвірними будівлями і спорудами , який знаходиться по вул. Нечуя Левицького, у м. Луцьку Волинської області. У свою чергу, позивач не може належним чином користуватися належною їй на праві приватної власності 5/9 частки будинку за вищевказаною адресою, оскільки відповідачі перешкоджають їй у цьому покликаючись на те, що частки будинку на даний час не виділені в натурі і вони мають право користуватись ним. Просить суд постановити рішення, яким виділити їй, ОСОБА_1, в натурі 5/9 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: вулиця Нечуя Левицького, будинок 3 у м. Луцьку Волинської області, а саме: кімнату №1-1 площею 9,8 кв. м.; кімната №1-2 площею 10,2 кв. м.; кімнату №1-7 площею 8,1 кв. м.; кімнату №1-3 площею 13,1 кв. м.; кімнату №1-4 площею 16,6 кв. м.; а також ганок а1; гараж в1; вбиральню Г; 1/2 частину огорожі 1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Постановлено виділити в натурі ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності 5/9 частин житлового будинку № 3 по вулиці Нечуя-Левицького, в місті Луцьку, Волинської області, а саме: кімнату №1-1 площею 9,8 кв. м., кімнату №1-2 площею 10,2 кв. м., кімнату №1-7 площею 8,1 кв. м.; кімнату №1-3 площею 13,1 кв. м., кімнату №1-4 площею 16,6 кв. м., а також ганок а1, гараж в1, вбиральню Г та 1/2 частину огорожі 1, залишивши в спільній частковій власності кімнату № 1-5 площею 16,7 кв. м., кімнату № 1-6 площею 13,0 кв. м., та сарай В-1, погріб в та 1/2 частину огорожі 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 провести наступні переобладнання: закласти дверний проріз між приміщеннями 1-6 і 1-7, влаштувати автономні системи електропостачання, газопостачання та опалення для кожного співвласника.

Зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 влаштувати добудову до житлового будинку площею 15,7 кв. м. (коридор 4,1 кв. м., кухня 7,8 кв. м., санвузол 3,8 кв. м.), влаштувати дверний проріз між приміщенням 1-5 і добудовою, влаштувати мережі водопостачання і каналізації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 46985,29 грн. та ОСОБА_4 10842,75 гривень грошової компенсації за відхилення від вартості ідеальних часток будинковолодіння.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень по 275,60 грн. з кожного.

Не погоджуючись із даним рішенням суду відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Задовольняючи позов місцевий суд, ураховуючи положення ст.364 ЦК України, прийшов до висновку про наявність технічної можливості виділити в натурі 5/9 частин спірного будинковолодіння позивачу та вважав за можливе залишити у спільній частковій власності інших співвласників окремі приміщення та елементи благоустрою.

Такого висновку суд дійшов без повного зясування усіх обставин справи, тому рішення не можу залишатися в силі.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок № 3 по вулиці Нечуя-Левицького, в місті Луцьку, Волинської області, належить сторонам ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності.

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23.12.2013 року у справі № 161/17001/13ц, технічного паспорта на цей будинок з надвірними будівлями і спорудами, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_1 02.12.2014 року, апеляційним судом визначено, що, позивач є власником 20/36 частин спірного будинку, відповідачу ОСОБА_3 належить 3/36 його частин, а ОСОБА_4 13/36 частини спірного будинку (а.с.4-5, 7-10, 11). Як позивач, так і відповідачі погоджуються з таким визначенням належних їм часток і вважають їх правильними.

При вирішенні спору місцевий суд, вирішуючи позовні вимоги про виділення позивачу належної їй частки виходив з висновку № О-73 судової будівельно-технічної експертизи Волинської торгово-промислової палати складений 19.06.2015 року ( т.І а.с. 17-23).

Згідно з цим висновком, експерт при проведенні експертизи запропонував такий варіант виділу частки позивача, при якому частки двох інших співвласників залишаються у спільному користуванні. При цьому з мотивувальної частини цього висновку ( т.І а.с.21) вбачається, що експертом з"ясовувалось питання про наявність технічної можливості виділення окремих частин будинку для двох співвласників, у той час як співвласниками спірного будинку є троє осіб.

Крім цього судом, навіть при такому вирішенні спору, не зясовувалось питання виконання вимог ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Аналіз змісту цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що поділ спірного будинку в натурі (при необхідності його переобладнання або перепланування та влаштування автономних інженерних мереж) залежить від рішення спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури, який може відмовити у наданні містобудівних умов та обмежень у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а також можливий за умови отримання стороною (сторонами) у справі в установленому порядку технічних умов на влаштування автономних інженерних мереж. Суд не може перебрати на себе повноваження органів, які за законом зобовязані надати замовнику вказану будівельну документацію, і прийняти рішення про поділ будинку на основі лише висновку експерти. Також залишено поза увагою вимоги ст. 152 ЖК України, якими визначено обовязковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Також погодившись з висновком експерта і взявши його за основу, суд не врахував такого.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Існуюча у співвласника правомочність розпорядження спільним майном, передбачена статтями ст. 364, 367 ЦК України, якими визначені способи реалізації цієї правомочності

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з позовом про виділ частки із спільної часткової власності на підставі ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Судом апеляційної інстанції на підставі клопотання позивача ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу для зясування питання про можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини із самостійним входом, технічної можливості переобладнання будинку, влаштування самостійних мереж водо-, тепло-, газопостачання, грошової компенсації співвласникам при відхиленні часток ( т.І а.с.191-192, 206).

11.05.2017 року судовим експертом складено висновок № О-36, з якого вбачається, що поділ спірного будинковолодіння шляхом виділення належних кожному із співвласнику часток , зокрема, 20/36, 13/36,3/36 є неможливим у звязку з тим, частка одного із співвласника є незначною і не може бути виділена (т.І а.с.218).

При цьому експерт зазначив, що у разі об»єднання часток двох співвласників (13/36, та 3/36) таке виділення технічно можливе.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 пояснив, що співвласники ОСОБА_3, ОСОБА_4 не бажають обєднувати належних їм часток. Відтак, такий варіант виділу не може розглядатися судом, оскільки положеннями статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ч.3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому незалежно від розміру часток, права співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є рівними.

Отже апеляційним судом встановлено, що технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників сторін у справі, відсутня, що є підставою для відмови у позові.

При розгляді справи судом апеляційним судом позивач та її представник заявляли клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні якого відмовлено, про що постановлена ухвала. Мотиви цього клопотання зводились до того, що експертом зроблено висновок про неможливість виділення кожному із співвласників належної їм частки шляхом прибудови, у той час як питання про можливість збільшення житлової площі шляхом надбудови другого поверху експертом не вирішувалось. На думку позивача та її представника, будівництво другого поверху дасть можливість вирішити спір. Однак такі доводи висловлені без урахування предмета даного спору, яким є вимога про виділення частки із спільної часткової власності, тобто, із того майна, що існує і належить сторонам, а не з того, що може бути створене (збудоване) в майбутньому.

Також представник позивча безпідставно стверджує, що поняття "добудова" охоплюється поняттям перепланування.

Поняття переобладнання та перепланування визначені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які можуть бути застосовані і до об"єктів приватної власності, якщо не втрачається сутність цих понять.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Оскільки мова ведеться про будівництво другого поверху, тобто, проведення будівельних робіт не на рівні першого, таке будівництво не відноситься до перепланування.

Крім цього, представник відповідача пояснив про відсутність у відповідачів фінансової можливості здійснювати будівництво другого поверху.

Покликання позивача та його представника на те, що відмовою у призначенні додаткової експертизи для зясування можливості будівництва другого поверху будинку порушено права позивача як співвласника є субєктивним і помилковим, оскільки спосіб захисту прав співвласника у разі відсутності технічної можливості виділення частки врегульований статтями 358, 364, 365 ЦК України, якими передбачено право співвласника вимагати встановлення порядку володіння і користування частиною спільного майна, вимагати одержання грошової компенсації або припинення права на частку у спільному майні інших співвласників за наявності для цього правових підстав.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні судового рішення судом першої інстанції було неповно зясовано обставини справи, не враховано положення закону і нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову .

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 606.32. грн. судового збору, сплаченого при подання апеляційної скарги (т.І а.с.163).

Також з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню 360 грн. витрат, повязаних з публікацією судового оголошення в пресі про виклик відповідача (т. І а.с.203-204, т.ІІ а.с.1-2).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луцька міська рада про виділення частки у житловому будинку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 360 (триста шістдесят) грн. витрат, повязаних з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: