Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганска В.М.
Справа № 433/1161/17
Провадження № 22ц/782/678/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого Луганської В.М.,

суддів Дронської І.О.Карташова О.Ю.,

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України" на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний експортно- імпортний банк України" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що між ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" (АТ «Укрексімбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-08 від 16.08.2013 року, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операцій з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 13 100,00 грн. Позивач посилається на те, що відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 26.04.2017 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 23 432,84 грн. та яка складається з: 13 073,11 грн. заборгованості за основним боргом; 10 359,73 грн. заборгованості за процентами. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 23 432,84 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним заочним рішенням ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28, 00 % річних та зазначає, що договір було укладено між відповідачем та банком в особі філії банку у м. Луганську на території, яка відповідно до чинного законодавства віднесена до території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а отже, у звязку з настанням зазначених вище подій на Сході країни філія банку у м. Луганську припинила свою діяльність, і, значна частина документів, в тому числі і документи кредитної справи відповідача залишилися у приміщенні філії банку у м. Луганську і банк не має доступу до них. Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності примірника кредитного договору не є підставою для залишення позовних вимог без задоволення. Банком позовні вимоги були обґрунтовані та надані всі документи наявні на даний час у банку.

В судове засідання представник ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Представником апелянта надано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у визначеному законом порядку

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, на перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Укрексімбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не надано до суду договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку № БН/2013-08 від 167 серпня 2013 року.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів відсуми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що підставою виникнення кредитних правовідносин є кредитний договір, який повинен містити умови надання кредиту, строк повернення кредиту, права та обовязки сторін, розмір та порядок сплати процентів, а також відповідальність боржника у разі порушення виконання умов договору.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справах, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, позивач в позовній заяві зазначив, що між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту за № БН/2013-08 від 16.08.2013 року за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операцій з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 13 100,00 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять зазначеного вище договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту за № БН/2013-08 від 16.08.2013 року

При відсутності договору (тексту договору) неможливо перевірити, чи видавалася платіжна картка відповідачу, який ліміт кредиту було надано відповідачу та умови надання кредиту, відсотки та відповідальність відповідача у разі порушення виконання зобовязання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (основним боргом), заборгованості за процентами, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Колегія суддів судової палати не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем надані всі документи наявні у банку, і їх достатньо для задоволення заявлених вимог, відсутність примірника кредитного договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, виходячи з наступного.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Укрексімбанк» в якому зазначено розмір заборгованості по основному боргу, розмір боргу по процентам (а.с.5-6), та поточну виписку за контрактом (а.с.7). Однак, сам розрахунок та виписка не містять відомостей, за допомогою яких можна було перевірити, чи видавалася платіжна картка, правильність нарахування відсотків позивачем, оскільки розмір відсотків, порядок їх нарахування відповідно до вимог закону передбачаються умовами договору. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних, однак належних письмових доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано.

Таким чином позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог. Укладення договору , на який робить посилання позивач повинно бути підтверджено відповідно до ст.59, 60 ЦПК України, а саме договором укладеним у письмовій формі, на який посилається банк у позовній заяві. Посилання апелянта на те, що документи кредитної справи відповідача знаходяться у м. Луганську не підтвердженні належними доказами.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року ухвалено з додержання норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" відхилити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: