Справа № 347/1657/16
Провадження № 22-ц/779/1414/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач Томин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директор ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Кравчук Наталія Георгіївна про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 27 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директор ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Кравчук Наталія Георгіївна про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 01.09.2010 року по 31.08.2016 року працював у Державному навчальному закладі «Кутський професійний ліцей» (колишня назва «Професійно-технічне училище №36 смт. Кути») на посаді майстра виробничого навчання.

Наказом від 30.08.2016 року за №17-л його звільнено з посади майстра виробничого навчання з 31 серпня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та у зв'язку з відсутністю рівноцінних посад, які можна запропонувати вивільнюваному працівникові.

Вважає звільнення незаконним, оскільки скорочення штату працівників у ДНЗ «Кутський професійний ліцей» не відбулося, від переведення на іншу посаду він не відмовлявся, навіть за умов скорочення штату працівників мав переважне право на залишення на роботі, адже у нього більш висока кваліфікація у порівнянні з іншими майстрами виробничого навчання, які залишилися працювати. Також його звільнення з роботи належним чином попередньо не було погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації ДНЗ «Кутський ПЛ».

Крім того, як йому відомо, на постійну роботу було прийнято двох нових працівників, що є доказом відсутності в ліцеї скорочення штату працівників.

На підставі вищенаведеного просив визнати незаконним дане звільнення; поновити його на посаді майстра виробничого навчання Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» Косівського району Івано-Франківської області; стягнути з Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць вимушеного прогулу допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 27 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги викладені ним в позовній заяві аргументи незаконності його звільнення. Зокрема, його не було заздалегідь попереджено про звільнення, не запропоновано іншу роботу.

На думку апелянта, зазначення його прізвища у наказі директора ліцею №12-л від 30.06.2016 року про можливе вивільнення працівників закладу з 31.08.2016 року належним попередженням про звільнення вважатися не може, оскільки йшлося про вивільнення 33 майстрів виробничого навчання, а фактично звільнено лише двох.

Вважає, що міг бути попереджений про звільнення лише після рішення кадрової комісії, засідання якої відбулося 29.08.2016 року.

Крім того, його ніхто не повідомляв про засідання даної комісії, що є порушенням чинного трудового законодавства.

Апелянт також вказує на неправильне формулювання в рішенні профкому «звільнити ОСОБА_2», пізніше виправлене на засіданні профкому 13.07.2017 року на зазначення, що профспілкова організація надала згоду на звільнення позивача.

За результатами перевірки даних обставин управлінням Держпраці в Івано-Франківській області складено акт, винесено припис директору ліцею Кравчук Н.Г., складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.ч. 1 та 3 ст. 41 КУпАП. Однак, апелянт вважає, що суд на це уваги не звернув.

На підставі наведеного апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Професійно-технічного училища №36 смт. Кути від 01.09.2010 року позивач був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання. Відповідно до наказу від 28.04.2014 року Професійно-технічне училище №36 смт. Кути перейменовано на Державний навчальний заклад «Кутський професійний ліцей» (а.с. 11).

Встановлено також, що згідно Наказу Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» №12-л від 30.06.2016 року позивача разом з іншими працівниками було попереджено під розписку про можливе наступне вивільнення з 31 серпня 2016 року майстрів виробничого навчання внаслідок зменшення контингенту учнів та неповне педагогічне навантаження викладачів (а.с. 42-43).

Протоколом засідання профспілкового комітету №3 від 29.08.2016 року постановлено у відповідності до Наказу №12-л від 30.06.2016 року «Про попередження про наступне звільнення» та згідно висновків кадрової комісії, керуючись ст. 42 КЗпП України, звільнити ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України майстра виробничого навчання; запропонувати ОСОБА_2 посаду майстра виробничого навчання у разі змін по кількості учнів у зв'язку із продовженням набору (а.с. 6-7).

Згідно Наказу від 30.08.2016 року №17-л ОСОБА_2 звільнено з посади майстра виробничого навчання з 31 серпня 2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та у зв'язку з відсутністю рівноцінних посад, які можна запропонувати вивільнюваному працівникові (а.с. 5).

Протоколом засідання профспілкового комітету №6 від 13.07.2017 року виправлено описку до протоколу засідання профспілкового комітету №3 від 29.08.2016 року, зазначено «дати згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України» замість «звільнити ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України» (а.с. 104-105).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано норм трудового законодавства при винесенні наказу про звільнення ОСОБА_2 з роботи за п. 1 ст.40 КЗпП України, а позивачем не надано доказів наявності інших аналогічних посад щодо залишення на яких він міг би претендувати.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може з огляду на наступне.

Стаття 9 Конвенції №158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року» покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно роз'яснень викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зі змінами, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зі змісту листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 24.11.2016 року №16-07/15-10/6329, протоколу засідання профспілкового комітету №3 від 29.08.2016 року та пояснень позивача вбачається, що останньому персонально не було вручено повідомлення про звільнення у встановлений законом термін, на засідання профспілкового комітету він не запрошувався, а також йому не було запропоновано іншу роботу.

Посилання директора ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Кравчук Н.Г. на те, що на момент скорочення вакантних посад в ліцеї не було спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 було звільнено з посади сторожа з 23.08.2016 року у зв'язку з виходом на пенсію, про що свідчить копія Наказу від 01.08.2016 року №71-к (а.с. 49).

З ОСОБА_5 було продовжено трудовий договір на посаді сторожа, з 06.08.2016 року прийнято на постійне вакантне місце (копія Наказу від 05.08.2016 року №15-л) (а.с. 53).

Згідно копії Наказу від 01.08.2016 року №13-л на посаду сторожа прийнято ОСОБА_6 (а.с. 51).

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства про працю суб'єктом господарювання ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області складено акт, винесено припис директору ліцею Кравчук Н.Г. На директора ліцею складено протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо непроведення при звільненні працівника виплати всіх сум, що належали йому від установи в день звільнення, а також порушення ст. 49-2 КУпАП щодо запропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, установі, організації при попередженні про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с. 39-40, 85-87).

Постановами Косівського районного суду від 14.12.2016 року та 23.01.2017 року провадження по адміністративних справах щодо Кравчук Н.Г. закрито за відсутністю події та складу правопорушення та за звільненням від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням відповідно (а.с. 94-95).

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, не перевірив наявність можливості запропонування позивачу іншої посади.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, та звільнено ОСОБА_2 з роботи з порушенням трудового законодавства. А тому позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок), у випадку поновлення працівника на роботі середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено 31 серпня 2016 року, тому відповідно до зазначеної норми середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за червень і липень 2016 року.

Як передбачено в п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно наданої ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Довідки про доходи №238 від 05 вересня 2016 року дохід ОСОБА_2 за червень 2016 року та липень 2016 р. становить 8311,58 грн. (2804,10 грн. + 5507,48 грн.). Середньоденна заробітна плата складає 136,26 грн. (8311,58 грн. : 61 к.д.).

Загальна кількість днів вимушеного прогулу з 01.09.2016 року по 19.10.2017 року становить 406 днів.

Отже, сума втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період складає 55321,56 грн. (136,26 грн. х 406 днів), яка і підлягає стягненню на користь позивача. Вказана сума визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Разом з тим, згідно із порядком покриття шкоди, заподіяної працівником, визначеним ст. 136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Крім того, відповідно до ст.ст. 30, 34 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третіми особами є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді цивільну справу сторін для захисту особистих суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів.

Однак, треті особи не є сторонами в цивільному процесі.

Таким чином, вимога позивача про покладення на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директора Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» Кравчук Наталія Георгіївну обов'язку покрити шкоду, заподіяну навчальному закладу у зв'язку з оплатою працівнику часу вимушеного прогулу не підлягає до задоволення.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене без дотримання вимог матеріального та процесуального права, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4087,80 грн. підлягає до негайного виконання.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 27 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директор ДНЗ «Кутський професійний ліцей» Кравчук Наталія Георгіївна про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді майстра виробничого навчання Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» з 31 серпня 2016 року.

Стягнути з Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2016 року по день ухвалення рішення у розмірі 55321 (п'ятдесят п'ять тисяч триста двадцять одну) грн. 56 коп. (з якої підлягають стягненню обов'язкові платежі та внески).

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4087 (чотири тисячі вісімдесят сім) грн. 80 коп. допустити до негайного виконання.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Державного навчального закладу «Кутський професійний ліцей» в спеціальний фонд Державного бюджету України 2319 (дві тисячі триста дев'ятнадцять) грн. 28 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Максюта І.О.