У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ЗавалієвАртем Анатолійович, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради, про визнання недійсними довіреності і договору купівлі-продажу квартири, витребування майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсною довіреність від 20 червня 2013 року, якою від її імені надані повноваження ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. і зареєстровану в реєстрі за № 2527; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 25 липня 2013 року між ОСОБА_1, від імені якої діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_3, і який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В.; витребувати з володіння ОСОБА_4 на її користь квартиру.

Посилалась на те, що вона є власником вказаної квартири і наміру продавати квартиру не мала, жодних дій, спрямованих на відчуження кватири, не вчиняла; на час вчинення довіреності від її імені, а саме 20 червня 2013 року, перебувала за межами України, а в квартирі проживали квартиранти. Оскільки ОСОБА_3 після укладення зазначеного договору купівлі-продажу 26 липня 2013 року подарувала квартиру ОСОБА_4, просила витребувати у неї спірну квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суд у Чернігівської області від 1 червня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 20 червня 2013 року, укладену від імені ОСОБА_1 на представлення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 її інтересів, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 25 липня 2013 року між ОСОБА_1, від імені якої діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_3

Витребувано вказану квартиру від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 і вирішено питання щодо розподілу судових витарт.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 9 червня 2006 року, укладеного між останньою та її матір'ю ОСОБА_8, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1736, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 29 червня 2006 року № 11076631.

20 червня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. посвідчена довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_7 представляти її інтереси з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної їй квартири АДРЕСА_4, а також продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд.

Діючи на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_1, ОСОБА_2 25 липня 2013 року продала належну ОСОБА_1 спірну квартиру № 9 ОСОБА_3, уклавши відповідний нотаріально посвідчений договір, зареєстрований в реєстрі за №2547 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального Красногором О.В.

26 липня 2013 року укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність спірну квартиру ОСОБА_4 Вказаний договір посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №2578 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В.

Відповідно до ч. ч. 1-2, 5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, отже у разі подання позову про визнання правочину у вигляді доручення недійсним з підстав відсутності волевиявлення на його укладення такими обставинами є саме встановлення доведеності або відсутності вільного волевиявлення

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, вірно виходив з його доведеності. Зокрема, під час розгляду справу було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 довіреність на вчинення дій щодо розпорядження квартирою не підписувала, цей факт встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи і належними та допустимими доказами не спростовано.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі і були перевірені апеляційним судом з наданням їм оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені у касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність зазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.В.Ступак