Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5099/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К.В.
Категорія 39 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

за участю секретаря: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Житомиравтотранс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що 27.04.2016 року близько 6 годин звернувся в касу автостанції ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс» м. Новоград-Волинського та пред»явив посвідчення учасника бойових дій для отримання квитка на пільговий проїзд, однак йому було відмовлено, оскільки за цим маршрутом надано два пільгових квитка. Вважає, що порушені його права на безоплатний проїзд, тому на підставі вищевказаного, просив стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 36,31 грн. та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Пільгове перевезення учасників бойових дій здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до законодавства про транспорт. Звуження змісту та обсягу прав вказаної категорії осіб на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії ЮА № 052554 виданим Головним управлінням особового складу Генерального штабу Збройних Сил України 25.09.2007 року (а.с. 5).

27.04.2016 року близько 6 години позивач звернувся в касу автостанції ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс» м. Новоград-Волинського та пред»явив посвідчення учасника бойових дій для отримання квитка на пільговий проїзд, однак йому було відмовлено, оскільки за цим маршрутом продано два пільгових квитка. Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Після цього позивач придбав квиток для проїзду вартістю 41.12 грн. (36.31 грн. тариф, 0.45 грн. страховий збір та 4.35 грн. станційний збір) (а.с. 4).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що пільгове перевезення пасажирів забезпечується автомобільними перевізниками, а відповідач не є перевізником.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» (надалі Закон) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 32 Закону передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором. Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 36 Закону, до обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належать, зокрема, продаж квитків. Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 37 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону, документи, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення є, зокрема, для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга).

Пунктом 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМ України № 176 від 18.02.1997 року у редакції постанови КМ України від 26.09.2007 року № 1184, з наступними змінами (надалі Правила), передбачено, що перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд (п. 130 Правил).

Позивач звернувся до каси автостанції, яка належить відповідачу, проте працівниками каси вимоги вказаних Правил не були виконані. Саме ця обставина стала безпосередньою причиною позбавлення позивача можливості пільгового проїзду.

Оскільки саме діми відповідача позивач позбавлений можливості щодо задоволення своїх вимог, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відповідальності відповідача, суперечать обставинам справи.

З цих же підстав є безпідставним є посилання суду на вимоги ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішення постановлено з порушенням вимог матеріального права, тому колегія суддів вказану помилку виправляє шляхом постановлення нового рішення про задоволення позову.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами позивача, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка виразилась в самому факті порушення його права на пільговий проїзд, додаткових зусиллях, які позивач витрачав для задоволення своїх потреб та душевних хвилюваннях, які у зв»язку з цим переніс, та оцінює її в сумі, визначеній позивачем.

Задовільняючи позов, колегія суддів стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2016 року скасувати, ухваливши нове про задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Житомиравтотранс» на користь ОСОБА_1 36.31 грн. матеріальної та 1000.00 грн. моральної шкоди, а всього 1036.31 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Житомиравтотранс» на користь держави 1102.40 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1212.64 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді