Справа № 266/1041/16-ц
Провадженя№ 2/266/174/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Курбановой Н.М., за участі секретаря Шишханової К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», про захист прав споживачів, встановлення правочину нікчемним та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути кошти.

В обґрунтування позовних вимог, які були позивачем уточнені, він посилався на те, що 17 лютого 2016 року між ним та Відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003352 (далі Договір), згідно якого предметом лізингу по даному договору є: транспортний засіб марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску за запропонованою ціною 230000грн., де йому було розяснено, що для отримання автомобілю необхідно сплатити аванс в розмірі 50% вартості автомобілю, що становить 115000 грн. і укласти договір.

Позивач зазначає, що 17.02.2016 р. добросовісно виконав умови договору, сплативши наданий Відповідачем рахунок, а саме: 115000,00 гривень, плюс комісія за переказ готівки у розмірі 1380 грн., після чого йому було надано на підпис договір, в якому ціна предмету лізингу транспортного засобу марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску була вказана значно більше, а саме 460000 гривень, при цьому обраний ним автомобіль на час підписання договору був відсутній, але йому пояснив представник компанії, що вже на другий день він зможе його отримати. Проте на другий день предмет лізингу - транспортний засобу марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску йому також наданий не був, у звязку із чим він звернувся до Відповідача з письмовою заявою про відмову від договору і повернення сплаченого авансу. Відповідач повернув йому, відповідно до п.12.1 Договору грошові кошти частково, а саме 22.02.2016 р. перерахував Позивачу 69000,00 грн. на отримання якої готівкою ним було витрачено 690,00 грн. на банківські послуги, а сума 46000,00 грн. яка була зарахована Відповідачем у якості адміністративного платежу, повернута не була. Згідно з укладеним між сторонами договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 3.1.1, 3.3.1 договору). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 16 тис. 727 дол. США 27 цент з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара до гривні на момент укладання договору складало 460000грн. з ПДВ (п. 8.2). За змістом договору передбачено, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю сул сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.6., 12.1 договору). Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який не підписаний та відповідно до договору не додається. При цьому, згідно з пунктом 4.3 договору, разом з підписаним актом приймання передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загальною обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача, що суперечить положенням ст. 808 ЦК України.Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР, не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Посилається на недійсність спірного договору, в силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з наведеним просив визнати договір фінансового лізингу недійсним і стягнути з Відповідача на його користь суму грошових коштів 46000,00 грн., згідно із ст. 216 ч. 1 ЦК України, сплачених на виконання недійсного правочину та витрати, повязані з наданням правової допомоги, в розмірі 2350,00грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 який діє на підставі договору про надання правової допомоги у судове засідання не зявилися, проте надали до суду письмову заяву, в якій просилив розглядати справу без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливим розглянути справу у його відсутність, відповідно до наявних у справі доказів, та вимог ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 лютого 2016 року між Позивачем і Відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003352 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: «KIA Soul», Prestig, 1/6 дизель, за ціною відповідно до п. 8.2. Договору 16727,27 доларів США, згідно курсу долара США до української гривні 460000 гривень. ( а.с. 7-22).

Згідно квитанції АТ «ОСОБА_3 Аваль» № N1AАХ59602 від 17.02.2016 року, позивач ОСОБА_1 сплатив 115 000,00 грн. на користь ТОВ «ЛК «Ваш Авто», як адміністративний платіж по договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.2016 року (а.с. 23).

Згідно з умовами договору, адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Як вбачається з заяви від 18.02.2016 р., ОСОБА_1 звернувся до Відповідача - ТОВ «ЛК «Ваш Авто» з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.2016 р. та повернення йому внесених коштів в розмірі 115000 грн. ( а.с. 24).

Згідно виписки по рахунку №76 ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» ТОВ ЛК «Ваш Авто» повернула кошти по розірваному договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.16 р. згідно дод. договору від 18.02.16 р. у сумі 69000,00 грн. ( а.с.25).

Згідно квитанції АТ «ОСОБА_3 Аваль» від 22.02.2016 р. ОСОБА_1 видано з власного рахунку готівка у сумі 69000,00 грн. ( а.с. 23).

Відповідно до пункту 3.2.6 договору, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови невиконання Лізингоодержувачем умов даного Договору.

При цьому згідно з пунктом 12.1 договору, лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.3.1 вказаного договору фінансового лізингу, лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі.

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 16 тис. 727 дол. США 27 цент з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 460000 грн з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Суд, проаналізувавши зміст договору, установив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.6, 12.1 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору, згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору, в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору, сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.

Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізінгу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.4).

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу від 17.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Тобто спірний договір фінансового лізингу є недійсним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові по справі № 6-330цс16 від 08 червня 2016 року, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку, щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 18, 19 Закону № 1023-XII, статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним адміністративний платіж в сумі 46000 гривень.

За ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу.

Позивачем надано довідку № 844 від 12.12.2016 року про надання правової допомоги на загальну суму 2350,00 грн. та розрахункову квитанцію ААБФ № 083988 від 12.12.2016 року.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 2350,00 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 203, 212, 216, 628, 638, 655, 691, 692, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 79,88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», про захист прав споживачів, встановлення правочину нікчемним та стягнення грошових коштів - задовольнити.

Договір фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» №003352 17.02.2016 визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (ідентифікаційний код 39733392, 01601, м. Київ, вул. Шовковична,42-44) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 46000 (сорок шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (ідентифікаційний код 39733392, 01601, м. Київ, вул. Шовковична,42-44) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в сумі 2350 (дві тисячі триста пятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (ідентифікаційний код 39733392, 01601, м. Київ, вул. Шовковична,42-44) на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Курбанова Н. М.