У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи: профспілка працівників Національного музею історії України, Міністерство культури України, генеральний директор Національного музею історії України Сосновська ТетянаВікторівна, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного музею історії України Міністерства культури України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначав, що наказом генерального директора Національного музею історії України від 13 липня 2015 року № 255 його звільнено з посади головного інженера Національного музею історії України за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки воно відбулося без згоди профспілкового комітету та за відсутності систематичного невиконання ним своїх обов'язків, а порушення, описані в акті перевірки районного управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій Шевченківського району м. Києва стану протипожежної безпеки у будівлі Національного музею історії України та на прилеглій території з 06 по 09 липня 2015 року, який став підставою для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, сталися не з його вини, а у зв'язку з відсутністю фінансування та волі самого керівництва Національного музею історії України покращити стан пожежної безпеки. Зазначав, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у частковій втраті дружніх та професійних зв'язків з колегами по роботі, постійному перебуванні у нервовому стані, а також у душевних стражданнях, спричинених самою процедурою звільнення та відношенням керівництва музею до людей, які там працюють.

Просив визнати його звільнення на підставі наказу генерального директора Національного музею історії України від 13 липня 2015 року № 255 за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним; скасувати наказ від 13 липня 2015 року № 255 про його звільнення; поновити його на посаді головного інженера Національного музею історії України з 13 липня 2015 року; визнати запис від 13 липня 2015 року № 24 у трудовій книжці НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_6 на підставі наказу від 13 липня 2015 року № 255 недійсним та зобов'язати Національний музей історії України внести відповідні відомості до трудової книжки НОМЕР_1; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 303 грн 88 коп. та 11 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_6 на підставі наказу генерального директора Національного музею історії України від 13 липня 2015 року № 255 незаконним та скасовано його. Поновлено ОСОБА_6 на посаді головного інженера Національного музею історії України з 14 липня 2015 року. Визнано запис від 13 липня 2015 року № 24 у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_6 на підставі наказу генерального директора Національного музею історії України від 13 липня 2015 року № 255 недійсним та зобов'язано Національний музей історії України Міністерства культури України внести відповідні відомості до трудової книжки. Стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 106 912 грн 26 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, а також 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Національний музей історії України Міністерства культури України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відсутні докази про застосування до ОСОБА_6 інших заходів дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання своїх обов'язків.

Судами встановлено, що 02 серпня 2004 року ОСОБА_6 прийнято на посаду головного інженера Національного музею історії України.

Наказом генерального директора Національного музею історії України від 13 липня 2015 року № 255 ОСОБА_6 звільнено з посади головного інженера на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (а. с. 4, т. 1).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом Національного музею історії України № 195 від 08 червня 2015 року «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також,незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» головному інженеру ОСОБА_6 оголошено догану, який став підставою для звільнення позивача з роботи, та у подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, визнаний незаконним та скасований у частині п. 1 про оголошення догани головному інженеру ОСОБА_6 (а. с. 141−145, 157, т. 2).

Доказів про наявність у головного інженера ОСОБА_6 інших дисциплінарних стягнень на час прийняття рішення про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків матеріали справи не містять, а тому відсутні докази при систематичне невиконання ОСОБА_6 трудових обов'язків, і як наслідок - складу п. 3 ст.40 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні докази про застосування до позивача інших заходів дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання своїх обов'язків, та такі відповідачем суду не надані.

За таких обставин, суди обґрунтовано частково задовольнили позов у зв'язку із тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного музею історії України Міністерства культури України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак