Справа № 2 - 540/12
Провадження № 2/702/171/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі :

головуючого - судді : Чорненької Д.С.

при секретарі : Шковира А.М.

представник позивача ПАТ "Універсал Банк" не з"явився,

з участю представника відповідача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастирище цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач 21.11.2012 року через відділ поштового зв"язку звернувся суд із позовом, який судом отримано та зареєстровано 26.11.2012 року до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договром. Підставою звернення із позовом вважає те, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»(далі за текстом - ОСОБА_3, Позивач) є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк»- 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Універсал Банк»було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ ОСОБА_3. Відповідно до умов Кредитного Договору № CL644 від 06 вересня 2007 року (далі - договір) (далі - Позичальник, Відповідач) ОСОБА_2 у ВАТ «Універсал Банк»(далі - ОСОБА_3, Позивач) отримав кредит в сумі 19 500 грн., строком до 25.08.2012 року зі сплатою 36 % річних за користування кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором ОСОБА_3 або інша фінансова установа кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором, надав Відповідачу кредитні кошти, в сумі 19 500 гривень. В свою чергу, Позичальник зобов"язався погасити кредит, сплатити проценти на умовах та в порядку, визначений договором. В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином -відповідно до умов договору. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку. Так станом на 02.10.2012 року заборгованість відповідача по кредиту та несплачених відсотках складає 50 278,96 гривень. 09.04.2009 року боржнику була направлена вимога про повернення кредиту, але останнім не було вжито ніяких дій. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім цього, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що Відповідач як Позичальник за договором, до цього часу не виконав відповідних зобов'язань, передбачених договором, а саме: не сплачує заборгованість по кредиту та процентам. Сума боргу за договором залишається несплаченою. Загальна сума заборгованості Відповідача по договору станом на 02.10.2012 року складає 50 278,96 гривень, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 10 567,15 грнвень; сума дострокового стягнення кредиту- 3 320 гривень; відсотки - 12 382,89 гривень; підвищенні відсотки - 24 008,92 гривень. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Просять стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором № CL644 від 06 вересня 2007, в розмірі 50 278,96 гривень та покласти на Відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 502,79 грн.

У судовому засіданні 27 квітня 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 надав заперечення, відповідно до якого позов не визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2. ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як зазначено в ч.1 ст.1051 ЦК України (параграф 1 глави 71 ЦК України), позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем на підтвердження надання відповідачу кредиту до матеріалів позовної заяви додано копію кредитного договору від 06.09.2007 №СL644. На його думку, укладення договору свідчить про намір надати чи відповідно отримати кредит. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження передання відповідачу кредитних коштів за договором від 06.09.2007 № СL644 позивачем суду як доказ надано копію виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 за 06.09.2007, з якої вбачається надання кредиту згідно договору від 05.09.2007 №1566. Також, суду позивачем надано копію меморіального ордера від 06.09.2007 року №0010005UАН003646 про перерахування коштів з призначенням платежу: надання кредиту згідно договору №1566 від 05.09.2007 на суму кредиту. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування у справі є встановлення факту надання та повернення кредиту за договором від 06.09.2007 № СL644. Додані позивачем копії виписки по особовому рахунку та меморіального ордеру, на його думку, не є належними доказами надання відповідачу кредиту згідно договору від 06.09.2007 №СL644, оскільки в них зазначено інше призначення платежу-надання кредиту згідно договору від 05.09.2007 №1566. Крім того, в позові та в розрахунку заборгованості зазначено, що кредит наданий зі сплатою 36% річних за користування кредитом та 108% річних-підвищена річна процентна ставка (в разі прострочення платежу), в той час як додаток 1 до договору містить такі умови надання та погашення кредиту, як процентна ставка 30% річних за користування кредитом та 90% річних-підвищена річна процентна ставка (в разі прострочення платежу). Відповідно до п.2.3 договору про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово поштою та/або шляхом розміщення відповідних оголошень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора, та/або на Інтернет сайті кредитора, та/або іншим засобом. Належних доказів про повідомлення відповідача щодо збільшення процентних ставок за користування кредитом позивачем суду не надано. З позову та доданого до нього розрахунку заборгованості за договором також вбачається, що прострочена заборгованість за договором становить 10 567,15 грн., чим позивач стверджує, що протягом дії договору платежі щодо погашення кредиту відбувалися, проте відповідних виписок чи платіжних доручень тощо про надходження коштів суду не надав. З наданого розрахунку не зрозуміло, коли та які суми сплачувалися й були зараховані за договором з метою погашення кредиту. Відповідно до додатку 1 до договору сума щомісячного платежу за договором становить 631,00 грн., дата сплати щомісячного платежу-кожне 25-те число місяця, остання дата сплати 25.08.2012 у сумі 622,00 грн. В той же час в додатку 2 до договору зазначено щомісячний платіж до сплати 630,21 грн., остання дата сплати 25.08.2012 у сумі 630,77 грн. Наведена інформація в додатках 1 та 2 до договору, що є його невідємною частиною, щодо термінів та умов здійснення платежів є суперечливою. Позов до суду подано 26.11.2012, остання дата сплати за договором 25.08.2012. У звязку з цим, є незрозумілою вимога позивача щодо дострокового стягнення кредиту у розмірі 3 320,00 грн. вже після спливу строку дії договору. Статтею 256 ЦК України передбачена позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки, договором було передбачено погашення кредиту окремими частинами, до кожного нездійсненого платежу слід застосувати позовну давність у три роки. Позов подано 26.11.2012, отже платежі з приводу погашення основної заборгованості, які мали бути здійснені до 26.11.2008, тобто 25.11.2008 включно примусовому стягненню не підлягають у звязку із закінченням строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивачем по справі не надано належних доказів вчинення саме відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Пунктом 2.4 договору передбачено, що за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в додатку 1 до договору. Підвищені відсотки можна розглядати як винагороду за надані клієнту позикові кошти, які він зобов'язаний сплачувати після закінчення терміну повернення кредиту. В цьому випадку для стягнення суми підвищених відсотків застосовується загальний трирічний строк позовної давності. Сторони мають право визначити у договорі правову природу підвищених відсотків. На його думку, якщо вони цього не зробили, то підвищені відсотки слід розглядати, як правове утворення, що має складний характер, тобто складається з звичайних відсотків та неустойки. Цей висновок ґрунтується на правовій природі кредитного договору, який, на відміну від звичайного договору позики, різновидом якого він є, надається саме з метою отримання винагороди. У разі неповернення в строк позички клієнт продовжує користуватися позиковими засобами, що свідчить про фактичне продовження кредитування. За це клієнт повинен платити винагороду. Крім того, що він порушив зобов'язання повернути у строк кошти банку, за це він повинен сплатити неустойку. Невипадково у багатьох кредитних договорах сторони вказують, що при порушенні терміну повернення кредиту клієнт зобов'язаний сплатити не підвищені відсотки, а пеню за прострочення платежу. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються у звичайному порядку. В той же час відповідно до позову у склад заборгованості, крім іншого, входять відсотки 12 382,89 грн. та підвищені відсотки 24 008,92 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Вважає, що підвищені відсотки у сумі 24 008,92 грн. за своєю правовою природою є нічим іншим, як неустойкою, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до п 2.4 договору вони нараховуються в разі прострочення терміну сплати щомісячного платежу. У відповідності з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На його думку, судом при розгляді справи повинно бути вирішено і питання щодо зменшення розміру підвищених відсотків (неустойки). Крім того, стягнувши підвищені проценти (неустойку, в його розумінні), за весь нарахований відповідно до позову період, суд неправильно застосує норму п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відповідно до якого до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, на його думку, до розглядуваних правовідносин в частині стягнення підвищених відсотків (пені) суду слід застосувати п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України й не стягувати підвищені відсотки за платежі, що мали бути здійснені до 25.11.2011 включно, та вирішити відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України питання щодо зменшення можливих стягуваних підвищених відсотків (неустойки) за період після 26.11.2011. Вважає, за доцільне повідомити суд про те, що начальником відділу Монастирищенського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-540/12, виданого 02.04.2013 Монастирищенським районним судом Черкаської області, 28.02.2017 по виконавчому провадженню ВП №50513073 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено до комунального підприємства «Київський метрополітен»-за місцем роботи відповідача. На виконання вказаної постанови комунальним підприємством «Київський метрополітен» із заробітної плати відповідача за березень 2017 року відраховано та перераховано на депозитний рахунок Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 1 354,98 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк». Як зазначалося вище, вважає, що позивачем у встановленому порядку у відповідності до статей 58 - 60 ЦПК України не доведено обставину отримання відповідачем коштів в сумі 19 500 грн. за кредитним договором від 06.09.2007 року № CL644. У звязку з цим, керуючись ст.128 ЦПК України, проти позову заперечує, у позові просить відмовити.

У судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову (а.с.29-31).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення та дав пояснення аналогічні обставинам, викладеним у запереченні. Додатково пояснив, що початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з 09.04.2009 року, так як на той час позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення кредиту, яку він не виконав. На виконання скасованого заочного рішення зі відповідача на користь позивача стягнуто 1159,07 грн, що підтверджується документами, наданими відділом ДВС.

Відповідач у судовому засіданні підтримав свого представника та надане заперечення. Додатково пояснив, що не пам"ятає, чи мав інші кредитні зобов"язання з позивачем, чи сплачував кошти. Вимоги від 09.04.2009 року не отримував, кредитний договір в судовому порядку не оскаржував.

Заслухавши пояснення відповідача та його предтавника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного:

- відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України, пояснення сторін та їх представників, не допитаних в якості свідків, не є доказами, а тому при прийнятті рішення суд виходить з наданих суду та досліджених письмових доказів;

- згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти;

- між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № CL644 від 06 вересня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3 надає Позичальнику кредит в сумі 19 500 грн. зі сплатою 30 % річних, який відповідач зобовязувався погасити до 25.08.2012 року (а. с. 5-11);

- позивач надав відповідачу вказану суму коштів, про що свідчить виписка з особового рахунку № 1566 ОСОБА_2 (а.с.16), меморіальний ордер від 06.09.2007 року, згідно якого на рахунок № 1566 ОСОБА_2 переказано кошти в сумі 19500 грн з призначенням кредит(а.с.17);

- про переказ кредитних коштів на вказаний рахунок, а також відкриття його спеціально для відповідача свідчить Додаток № 1 до кредитного договору № CL644 від 06 вересня 2007 року (а.с.11), який є невід"ємною частиною Кредитного договору, де зазначено поточний рахунок позичальника № 1566;

- доказів сторони відповідача, що відповідачем дані кошти не отримувались, а отримувались іншою особою поза його волею, суду не надано, тому суд вважає, що доводи сторони відповідача, що позивач не надав доказів отримання ним коштів по даному договору не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову;

- у відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору;

- згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін);

- відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № CL644 від 06 вересня 2007 року заборгованість складається із: прострочена заборгованість по кредиту 10 567,15 гривень; сума дострокового стягнення кредиту- 3 320 гривень; відсотки - 12 382,89 гривень; підвищенні відсотки - 24 008,92 гривень ( а. с. 14-15);

- суд вважає, що пояснення сторони відповідача, що даний розрахунок не має відношення до кредитного договору № CL644 від 06 вересня 2007 року, так як розрахунок містить реквізит 00100005UАН003646, який відсутній в умовах договору, та що кошти відповідач отримав 06.09.2007 року, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, так як даний розрахунок містиь назву та номер договору, прізвище, ім"я та по-батькові позивачльника - ОСОБА_2, а також дату укладення договору 06.09.2007 року, строк його дії- 25.08.2012 року та суму коштів 19 500 грн, які відповідають умовам кредитного договору № CL644 від 06 вересня 2007 року, а дата зняття готівки відповідачем не свідчить про те, що даний розрахунок не стосується Кредитного договору;

- на час ухвалення рішення суду стороною відповідача надано докази сплати по даній заборгованості суми 1159 грн 07 коп;

- щодо вирішення позовних вимог в іншій частині суми заборгованості, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

- у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України);

- порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України);

- поняття неустойки (штрафу та пені), по відношенню яких строк позовної давності становить 1 рік відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, визначені ст.549 ЦК України і є видом забезпечення позову;

- разом з тим, проценти за користування кредитними коштами згідно ст.536 ЦК України є винагородою за користування чужими грошовими коштами і вони сплачуються відповідно до закону в розмірі встановленому договором, якщо договором не встановлено інше;

- згідно Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 зазначено, що «Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.»;

- тому суд вважає, що твердження сторони відповідача, що до суми заборгованості по відсоткам та підвищеним відсоткам, є суми, до яких застосовується строк позовної давності в 1 рік не відповідають вимогам діючого законодавства та до них повинні застосовуватись строки позовної давності, передбачені ст.257 ЦК України;

- відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу;

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України);

- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України);

- за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України);

- при цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України);

- за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд;

- судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним;

- оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення;

- таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 25 числа місяця, але згідно п.2.4. Договору протягом перших 3 днів з дати прострочення, якщо погашена заборгованість, підвищені ставки не зараховуються, тому строк позовної давності необхідно рахувати з 29 числа місяця, якщо це не вихідний або святковий день;

- згідно календаря 2009 року останній день сплати відповідачем платежу є 27 листопада 2009 року (п»ятниця), а тому з врахуванням застосування наслідків пропуску строку позовної давності, до стягнення підлягають суми по кредиту з 25.11.2009 року , так як позивач звернувся до суду з позовом згідно поштового штемпелю 21.11.2012 року, а позовна заява зареєстрована в Монастирищенському районному суді Черкаської області 26.11.2012 року (а.с.2) ;

- згідно Постанови та Правової позиції Верховного Суду України , викладеної у справі № 6-116 цс 13, положення яких є обов»язковими до застосування судами при вирішенні аналогічних спорів: «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.»;

- тому до стягнення з відповідача підлягала б сума :

- тіло кредиту: (10 567,15 грн + 3 320 грн) 1 173,52 грн (сума кредиту, яка підлягала сплаті, але позов подано з пропуском строку позовної давності) = 12 713,63 грн;

- відсотки :12 382,89 грн 5 119,27 грн (сума відсотків, яка підлягала сплаті, але позов подано з пропуском строку позовної давності) = 7 263,62 грн;

- підвищені відсотки : 24 008,92 8616,04 грн (сума підвищених відсотків, яка підлягала сплаті, але позов подано з пропуском строку позовної давності) = 15 392,88 грн, а всього 35 370,13 грн;

- разом з тим стороною відповідача суду надано докази сплати ним у погашення заборгованості 1 159,07 грн, а тому сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 34 211,06 грн;

- суд вважає, що доводи сторони відповідача про те, що позивачем невірно розраховано суму заборгованості, так як вказано невірні розміри процентних ставок, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як клопотання про призначення економічної експертизи суду не заявили, а також не надали свого розрахунку суми заборгованості, суд розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів відповідно ст..10 ЦПК України;

- судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягуються пропорційно задоволеним вимогам, але без врахування суми 1159,07 грн, так як вони не були відповідачем сплачені до подання позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,5,6,7,8,10,11,14, 88, 57, 158-159, 169, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 530,549-552, 553 559, 625, 1046-1055 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ПAT «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № CL644 від 06 вересня 2007 року в сумі 34 211,07 грн та судовий збір в сумі 353,70 грн, а всього 34 564 (тридцять чотири тисячі п"ятсот шістдесят чотири) гривні 77 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення через Монастирищенський районний суд до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Д. С.Чорненька

Повний текст рішення виготовлено 03 травня 2017 року