Провадження № 4-с/344/114/17
У Х В А Л А

02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Коцан П.Б. відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, -

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся з вказаною скаргою, в обґрунтування якої покликався на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07.03.2017 року накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Стуса, 23, та копію ухвали направлено для виконання до ВДВС Івано-Франківського МУЮ. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Проте 10.03.2017 року головним державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Коцаном П.Б. направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, яке ним в належні строки не отримано.

Свої дії державний виконавець аргументував посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження», де зазначено, що до кожного боржника повинен бути окремий виконавчий документ. Проте ухвала Івано-Франківського міського суду у справі № 344/3174/17 зобов'язувала накласти арешт саме на одне нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Стуса, 23, тож її резолютивна частина передбачала вчинення всього однієї дії накласти арешт на дане приміщення. Спір, який виник між ОСОБА_1 з однієї сторони та ТзОВ «СІМОН», ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої про визнання договорів купівлі-продажу від 14.09.2006 № 704-Д та № 705-Д відповідно, стосувався обох власників нежитлового приміщення за вказаною адресою, а існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даному спору, підтверджується тим, що того ж дня, коли державний виконавець відхилив виконання виконавчого документа, дане нежитлове приміщення було продано третій особі за договорами купівлі-продажу № 180 та № 181. Це говорить про незаконні дії державного виконавця і про можливі корупційні звязки. Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачено в ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак такої підстави, на яку посилається державний виконавець для повернення виконавчого документа стягувачу в даній статті не зазначено. За таких обставини державним виконавцем порушено вимоги Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження». Просив визнати дії відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області щодо повернення виконавчого документу від 07.03.2017 року за № 344/4174/17 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання протиправними.

В судовому засіданні скаржник не з»явився, від його представника надійшла заява про підтримання вимог скарги та розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду скарги.

Враховуючи положення ст. 386 ЦПК України щодо строку розгляду скарги суд вважає, що скаргу слід розглянути за відсутності державного виконавця, надіславши йому копію ухвали для забезпечення можливості оскарження з моменту отримання, що не позбавить його права на справедливий розгляд справи.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 року з цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «СІМОН», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Стуса, 23 та яке належить: 67/100 частин ОСОБА_3 та 33/100 частин ОСОБА_4 (а.с.5-7), який направлено у ВДВС Івано-Франкіського МУЮ до виконання (а.с.8).

10.03.2017 року Головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9-10).

Як вбачається із ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом. При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобовязаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2017 року, право власності на приміщення за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Стуса, 23, зареєстровано за ТзОВ «ШЕЛБІ КОНТР» на підставі договорів купівлі-продажу № 180 від 10.03.2017 року, та № 181 від 13.06.2017 року, видавник приватний нотаріус ОСОБА_5 (а.с.11-24).

Як слідує з норм ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За нормами ст.18 цього ж закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно вимог 383, 384 ЦПК та зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог скарги, а в даному випадку дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачено в ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга підлягає частковому задоволенню в частині визнання дій саме державного виконавця неправомірними.

Керуючись ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Коцан П.Б. відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 щодо повернення виконавчого документу від 07.03.2017 року за № 344/4174/17 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання неправомірними.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Татарінова