У х в а л а

про залишення без руху

"11" жовтня 2017 р. м.Львів

суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю. М. , вивчивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі часток із спільної часткової власності , -

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду з позовною заявою про виділення в натурі часток із спільної часткової власності.

Як вбачається з матеріалів позову позовна заява містить вимоги майнового характеру.

10.10.2017року на адресу суду надійшла заява від представника позивачів, в якій просить про визначення розміру судового збору та відстрочення сплати судового збору.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, така подана з порушенням вимог ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви майнового характеру, що подана фізичною особою, судовий збір сплачується у розмірі 1-го відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Докази оплати судового збору до позовної заяви позивачем не додані.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При зверненні до суду із позовною заявою, позивачами ціну позову не визначено, як і не обгрунтовано неможливість встановити таку.

Позивач не позбавлений моживості звертатись до відповідних органів, установ, експертів, оцінювачів та ін., що наділені правом проведення оцінки рухомого та нерухомого майна, з метою визначення його вартості.

Окрім цього, позивач вправі сплатити судовий збір у максимальному розмірі з можливим наступним поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Аналогічне положення закону міститься в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». З цих підстав суд також може звільнити позивача від сплати судових витрат ч. 3 ст. 82 ЦПК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, серед іншого, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Практика Європейського суду з прав людини визначає вимогу про сплату судового збору як певний барєр, що має завадити поданню необґрунтованих та безпідставних позовів, звідки слідує, що отримавши відповідну заяву, суд має не тільки детально оцінити вартість позову та правильність його визначення й сплати, а й надати оцінку предмету, суті позовних та інших вимог, значенню для особи тих прав та інтересів, які вона намагається захистити в суді, наявності строків для захисту таких прав та іншим чинникам, які складуть уявлення судді про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її прийняття. Комплексна оцінка вказаних обставин дасть суду можливість за внутрішнім переконанням прийняти рішення про задоволення чи відмову в задоволенні клопотання про звільнення, зменшення та/або розстрочення чи відстрочення сплати судового збору.

В п. 53 рішення від 19.06.2001р., прийнятого у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обовязків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

В цій же справі (п. 55) ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі яка розглядається встановлені законом обмеження у виді сплати судового збору за подання позову мають розумну пропорційність в аспекті застосованих позивачем засобів, які останні прагнуть досягнути та не можуть вважатись завідомо непомірним тягарем для них, у звязку з чим, поряд з комплексною оцінкою всіх обставин справи, підстав для застосування відстрочки від сплати судового збору, а також звільнення від його сплати, як крайнього заходу суд не вбачає.

З огляду на вказане, на підставі ст.121 ЦПК України, слід залишити позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі часток із спільної часткової власності без руху для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі часток із спільної часткової власності залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачами копії ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернена позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ванівський Ю.М.