АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1353/17 Головуючий 1 інст. Полєхін А.Ю.
Справа № 635/1852/16-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скарга ми ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень просив збільшити розмір аліментів з 280 грн. до 2500 грн. та стягнути зазначену суму з ОСОБА_5 на його користь.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на його утримання в розмірі 200 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 згідно рішення судової колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року та стягнуто з ОСОБА_5 на його користь аліменти на його утримання у розмірі 280 грн. щомісячно замість 200 грн.

29 квітня 2014 року заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька до 600 грн. щомісячно.

Рішенням апеляційного суду Харківського області від 26 грудня 2014 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року скасовано, в звязку з тим, що у звязку з подорожчанням споживчих товарів і послуг позивач не позбавлений можливості вирішити спір у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових коштів».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року розяснено рішення суду та зазначено, що розмір аліментів, визначений судом на підставі ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про бездіяльність Державної виконавчої служби з приводу індексації. Зазначене рішення скасовано апеляційним судом Харківської області та зазначено, що позивач має право подати заяву про збільшення розміру аліментів.

Також посилається на те, що стан позивача останнім часом різко погіршився, з грудня 2014 року йому поставлено діагноз цукровий діабет у важкій формі. Вказує на те, що несе витрати на ліки та потребує стаціонарного лікування. Відповідач в добровільному порядку не виконує свої обовязки по утриманню батька, у звязку з викладеним вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 звернулися з апеляційними скаргами, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, відповідно до ст.303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції ґрунтовно виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та інших підстав, передбачених для збільшення аліментів ст. 192 СК України, і таким чином,позивачем не доведена наявність обставин для збільшення розміру аліментів, що виникли після постановлення рішення від 21 травня 2013 року.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони правильні, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачається вимогами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_3 є батьком відповідача ОСОБА_5

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання батька ОСОБА_3 у розмірі 200 гривень.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 збільшено до 280 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (стаття 205 СК України).

Як роз'яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (стаття 204 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Питання щодо обовязку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентовані главою 17 ст.ст. 202-206 СК України.

Необхідність збільшення розміру аліментів позивач обґрунтовує тим, що його стан останнім часом погіршився, з грудня 2014 року йому встановлено діагноз цукровий діабет, через що його доходів не вистачає на придбання шприців, голок, спирту, вати та стаціонарного лікування, та що за аналогією закону до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення ст.ст. 184, 192 СК України. Раніше, а саме 24 листопада 2015 року, ОСОБА_3 колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області було відмовлено в позові до відповідача з приводу стягнення додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю за недоведеністю.

Матеріали справи містять дані про те, що позивач є інвалідом ІІ групи з 21 листопада 2011 року безстроково, що підтверджується довідкою, виданою Харківською міжрайонною медико - соціально експертною комісією.

ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі 1295,52 грн., що підтверджується довідкою від 10 березня 2016 року.

Судовим розглядом встановлено, що за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року ОСОБА_5 на користь батька сплачено аліменти у розмірі 5600 грн. та він продовжує сплачувати присуджені на користь батька аліменти у сумі 280грн.

Статтею 7 Закону України №928-V111 від 25 грудня 2015 року «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що у 2016 році прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на одну особу, яка втратила працездатність, становить: 1074 грн. з 01 січня 2016 року, 1130 грн. з 01 травня 2016 року і 1247 грн. з 01 грудня 2016 року.

Розмір пенсії ОСОБА_3В перевищує встановлений законом у грудні 2015 року прожитковий мінімум на 2016 рік.

Матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що законодавчо встановлений прожитковий мінімум не забезпечує реально об'єктивні потреби ОСОБА_3 у лікуванні.

Довідка МСЕК та фрагменти медичної документації, свідчать лише про стан здоров'я, щодо якого у сторін та суду не виникають сумнівів. Однак даних про щомісячну вартість лікування, про обсяг витрат, пов'язаних з лікуванням та даних про загальний обсяг щомісячних витрат позивача на забезпечення проживання, позивачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що посилання позивача на те, що його другим сином ОСОБА_6 не сплачуються на його користь аліменти, в звязку з чим за ОСОБА_6 станом на 01 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27000 грн., не є підставою для збільшення розміру аліментів стягнутих з ОСОБА_5

Позивач, обґрунтовуючи свої доводи щодо заявленого позову посилався на його захворювання на діабет тяжкої форми, що потребує витрат на ліки та харчування. При цьому суд 1 інстанції вірно зазначав, що згідно діючого законодавства, яке регламентує забезпечення пацієнтів лікарськими засобами, препарати інсуліну отримуються пацієнтом безоплатно. Пацієнт повинен придбати за власні кошти засоби для введення інсулінів (шприці, шприц - ручку, голки до шприц - ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози крові (глюкометрові тестові смужки). При цьому позивач не надав докази, які б підтверджували або спростовували отримання ним безкоштовних ліків на лікування.

Судова колегія, приймаючи до уваги той факт, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, отримує аліменти від двох синів, звертаючи увагу на те, що у відповідача на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, погоджується з висновком суду 1 інстанції, що позивачем ОСОБА_3 відповідно до ст.60 ЦПК України не доведена його крайня нужденність та потреба в матеріальній допомозі, та наявність обставин для збільшення розміру аліментів, що виникли після постановлення рішення від 21 травня 2013 року, що є однією з обовязкових умов застосування норми статті 203 СК України, що не перешкоджає в подальшому звернутися позивачу до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, надавши належні та допустимі докази на обґрунтування позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судова колегія, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_2