АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 647/1604/16-ц Головуючий в І інстанції: Миргород В.С.
Номер провадження: №22-ц/791/851/17 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В..

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 серпня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати недійсним договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №005-21006-260610 від 26.06.2010р.

Позов обґрунтований наступним.

26.06.2010р. між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" укладено вказаний договір. Рішенням Ради директорів АТ "Дельта Банк" 20 березня 2013р. затверджені Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", які через 30 календарних днів з моменту оприлюднення були викладені у новій редакції, а тому в подальшому всі визначення, що вказані у кредитному договорі вживаються у значенні, встановленому вказаними правилами від 20.03.2013р. Вказав, що ОСОБА_3 підписав кредитний договір, не ознайомившись із його текстом, надіючись на добросовісність працівника банку. На думку позивача, відповідач проігнорував вимоги ст.ст.11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", а також п.2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо пропонування інформації про продукцію споживачу у належній формі, а також не надав часу для детального ознайомлення із вказаним договором, чим ввів у оману. Також вказав, що в порушення п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", в укладеному вказаному договорі міститься третейське застереження, хоча третейські суди не мають права розглядати спори щодо захисту прав споживачів у тому числі споживачів послуг банку. Позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі, а саме у п.1.5 та п.1.6 Тарифів до Договору щомісячних плати за обслуговування кредитного залишку та плати за обслуговування карткового рахунку, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Дана заборона закріплена у п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

У своєму письмовому запереченні представник Банку просить у задоволенні позову відмовити.

Оскаржуваним рішенням від 09 лютого 2017 року у позові було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах позивача, просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права. Зокрема, вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність вказаного кредитного договору нормам, встановлених у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, перед укладанням вказаного договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", однак, ознайомлення із Правилами та Тарифами не проводилося, а згідно п.2.4. Правил надання банками банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення із інформацією щодо договору, проте будь-яку довідку чи повідомлення позивач не отримував, також така інформація не доводилася в усній формі, не була детально роз'яснена. Суд не перевірив чи дійсно доводилася така інформація у вигляді довідки чи іншого документу. Крім того, зазначив, що на час укладання договору, в якому міститься третейське застереження, Закон України "Про третейський суди" містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Також, вважає, що несправедливими є положення вказаного договору, який містить умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячних плати за обслуговування кредитного залишку та плати за обслуговування карткового рахунку, а тому є підстави для визнання кредитного договору недійсним. На думку позивача, ці плати включені у кредитний договір із порушенням п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Представник заявника вказав, що при зверненні до суду позивачем не було пропущено строки позовної давності, адже спірний договір набув чинності з дати його укладення і чинний до сьогодні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Згідно кредитного договору № 005-21006-260610 від 26.06.2010р. на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, який укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", що є правонаступником ТОВ "Комерційний банк "Дельта", позивачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 у національній валюті - гривні, надано картку платіжної системи Visa International та/або Дельта, а також ПІН-код до картки, а також надано останньому відновлювальну, відкличну кредитну лінію у загальній сумі 30000грн., а на день укладення договору в розмірі 3000грн. та на строк 364 календарних днів. Кредитний договір підписаний позивачем та банком. Відповідно до п. 5.2 вказаний договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань. (а.с.143-145).

Згідно Умов надання кредитної картки тарифний пакет "Партнерський стратегічний" частка щомісячного погашення складає 6% від суми використання коштів, дата щомісячного погашення - до 15 числа кожного місяця, дострокове погашення можливе без додаткових комісій. В Умовах наявна таблиця заборгованості по вказаній кредитній картці в якій вказаний орієнтований розрахунок погашення заборгованості. Умови підписані позивачем та банком (а.с.146).

У Тарифах на обслуговування платіжних карток тарифного пакету "Партнерський стратегічний" вказані послуги та операції, їх тарифи, а також умови сплати; штрафні санкції, додаткові послуги тощо. Тарифи підписані позивачем та банком (а.с.147-148).

Згідно п.1.5. вказаних Тарифів, що входить до Розділу І "Обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії", встановлено плату за обслуговування кредитного залишку, % від суми використання кредитних коштів, включає в себе надання послуг інформування держателя про стан кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку - 2,99%; умова оплати - у день поповнення карткового рахунку. Включається в ОМП.

Згідно п.1.6. вказаних Тарифів, що також входить до Розділу І "Обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії", встановлено плату за обслуговування карткового рахунку в розмірі 9,90грн.; умова оплати - щомісячно з витратного ліміту, в останній робочий день місяця при наявності заборгованості по рахунку або залишку власних коштів на рахунку. У випадку, якщо залишок власних коштів на картковому рахунку менш ніж встановлена плата, плата встановлюється в розмірі залишку на даному картковому рахунку.

У анкеті позичальника від 26.06.2010р. вказані дані стосовно ОСОБА_3, його дата та місце народження, ідентифікаційні, контактні дані тощо. Анкета підписана позивачем та банком (а.с.149-150).

В опитувальнику клієнта-фізичної особи від 26.06.2010р. вказані контактні дані ОСОБА_3, адреса прописки, дані про роботу, обсяг операцій в квартал, джерела надходження грошових коштів тощо. Опитувальник підписаний позивачем та банком (а.с.151-152).

Із довідки від 22.12.2016р., виданої заступником директора Департаменту платіжних систем ПАТ "Дельта Банк" Ігнатова Л.В., вбачається, що заборгованість по даному кредитному договору станом на 22.12.2016р. складає 18504,44грн. (прострочена заборгованість по тілу кредиту - 14311,24грн. та відсотках - 3518,20грн.; пеня - 675грн.) (а.с.142).

Суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент укладання спірного кредитного договору сторонами було досягнуто усіх істотних його умов, про що свідчить підпис позичальника в договорі. Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що кредитний договір укладено на підставі діючого законодавства, а тому умови договору ніяким чином не порушують прав позивача, не суперечать діючому цивільному законодавству; відносини між сторонами містять принципи справедливості, розумності й добросовісності; укладений договір не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; позивач на момент укладання договору мав повний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, а відтак підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Позивачем не доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами, висновків суду не спростовують та не вказують на такі порушення, які впливають на правильність прийнятого судом рішення.

1) Зокрема посилання на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність вказаного кредитного договору нормам, встановлених у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" не приймається до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.11 вказаного Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок, що посилання позивача на те, що спірний кредитний договір не відповідає ч.2 ст.11 вказаного Закону та пункту 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, є безпідставними, оскільки відповідно п.5.1 вказаного кредитного договору підписанням цього договору держатель засвідчує, що ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі договору. Також при укладенні кредитного договору, згідно п.5.17 позивачу була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 у повному об'ємі.

Протилежне позивачем належними доказами не доведено.

Так, посилання позивача на те, що кредитний договір у порушення ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" має бути визнаний недійсним, спростоване наявними у матеріалах справи доказами, а саме підписами позивача під вказаним кредитним договором, Умовами надання кредитної картки та Тарифами на обслуговування. Позивач мав можливість відмовитися від підписання вказаних документів, зокрема, якщо йому були не зрозумілі пункти документів, їх було не чітко видно або якщо у нього було недостатньо часу для детального ознайомлення із ними.

Безпосередньо укладаючи договір, позивач засвідчив свій намір отримати кредитну картку та кредитні кошти та, укладаючи спірний договір, позивач був обізнаний про всі умови договору, які викладені в Тарифах, Договорі та Правилах.

2) Твердження заявника щодо того, що на час укладання вказаного третейського застереження Закон України "Про третейський суди" містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів слід залишити поза увагою, оскільки Згідно Закону України "Про третейські суди" (редакція від 31.03.2009р., яка були чинна на момент укладення вказаного договору), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які вказані у статті. У цій статті, у редакції Закону, яка була чинна на момент укладення договору, були відсутні посилання на справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Так, Законом України "Про внесення змін до ст.6 Закону України "Про третейські суди" від 03.02.2011 року щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" (набрав чинності з 11.03.2011р.) ч.1 ст.6 Закону доповнено п.14 щодо заборони розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Таким чином, зазначений кредитний договір було укладено 26.06.2010р. до набрання законної сили вказаного Закону України від 03.02.2011р., що набрав чинності з 11.03.2011 року, а тому на момент вчинення правочину третейські суди мали право розглядати ці спори, а кредитний договір не суперечив чинному законодавству.

3) Також не приймаються до уваги доводи заявника про те, що несправедливими є положення вказаного договору, який містить умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячних плати за обслуговування кредитного залишку та плати за обслуговування карткового рахунку, а тому є підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Згідно п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Тобто, право встановлення оплати (комісії) за обслуговування карткового рахунку (за певної умови щомісячно в розмірі 9,90грн.) або кредитного залишку (одноразово, в день поповнення рахунку, в певному розмірі % від суми) передбачена вказаними Правилами та не є діями, які банк здійснює на власну користь. До того ж, друга сума була оплачена позивачем одноразово при отриманні кредиту та не враховувалася щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості. Так, договір містить такі умови, які узгоджені сторонами та не суперечать нормам законодавства. Крім того, у спірному договорі плата за обслуговування кредитного залишку визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованим процентом, отже така плата не суперечить вимогам ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Посилання заявника на те, що щомісячна плата за обслуговування карткового рахунку та плата за обслуговування кредитного залишку є платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь слід залишити поза увагою, оскільки в розумінні п.3.6. вищезазначених Правил це не є діями, які банк здійснює на власну користь.

Також, навіть визнання недійсними окремих частин договору не має наслідком недійсності інших його частин і договору в цілому, як зазначено в ст.217 ЦК України.

Крім того, слід звернути уваги на те, що в розмір кредитної заборгованості, який наданий позивачем, входять лише заборгованість по тілу кредиту - 14311,24грн., по відсотках - 3518,20грн., а також пеня - 675грн. і не входить заборгованість по платі за обслуговування кредитного залишку і платі за обслуговування кредитного рахунку.

4) Твердження заявника, що при зверненні до суду позивачем не було пропущено позовну давність, адже спірний договір набув чинності з дати його укладення і чинний до сьогодні, спростований наявними матеріалами у справі.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч.4 ст.267 вказаного Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, вказаний кредитний договір укладений 26.03.2010р. і є початком перебігу позовної давності, однак, позивач звернувся до суду з даним позовом 04.08.2016р., тобто після спливу 3-річного строку, адже він сплинув 26.06.2013р., крім того, позивач не заявляв клопотання про поновлення чи продовження строків. Відповідач же заявив про застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірний договір відповідає нормам цивільного законодавства і підстави для визнання його недійсним, які передбачені Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими законодавчими актами, відсутні і позивачем не доведені. Крім того, позивач пропусти позовну давність, поважність причини не довів, не просив визнати поважними причини пропущення позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська