Справа № 310/4377/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача- Шереметьєвої З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. 04 серпня 2004 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14 січня 2005 року у шлюбі народився син - ОСОБА_4. 07 серпня 2009 року у шлюбі народився син - ОСОБА_5. 24 жовтня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

04 листопада 2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду по страві № 310/7337/14-ц набрало чинності, в рішенні суду місце проживання дітей не визначалось.

06.12.2014 року набрало чинності рішення Бердянського міськрайонного суду від 31 жовтня 2014 року по справі № 310/6741/14-Ц про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1200,00 гривень на утримання дітей, починаючи з 26 серпня 2014 року до досягнення дітьми повноліття.

Позивач сумлінно і добросовісно до теперішнього часу сплачував аліменти на дітей, а також за проханням відповідача сплачував необхідні кошти на додаткові витрати, також відповідачу завжди допомагали матеріально батьки позивача та матір (ОСОБА_6А.), яка являється приватним підприємцем і на протязі тривалого часу має високий та стабільний доход, тому діти були забезпечені завжди належним чином.

Отже, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач вказав, що він зобов'язаний брати участь у вихованні своїх синів і має право на особисте спілкування з ними, а відповідач та її матір ( ОСОБА_6А.) не мають права перешкоджати спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, використовуючи його тільки, як об'єкт для сплати грошей. Позивач вказав, що любить своїх дітей, хоче стати для них прикладом чоловічої гідності, мужності, допомогти їм у нелегкому сучасному житті, хоче бути для них не тільки батьком, а й другом. Позивач має постійну роботу, пристойне житло, яке облаштованно усім необхідним для дітей, не має шкідливих звичок, займається спортом, має гарні характеристики з місця проживання та місця роботи, тому не має жодних причин перешкоджати йому особисто брати участь у вихованні дітей та бачитись з ними. Позивач прохає врахувати його законні права та інтереси дітей, щодо участі батька у їх вихованні.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачем та її матір'ю, яка користуючись тим, що позивач проживає окремо, чинить тиск та негативно впливає не тільки на колишню дружину, а й на синів.

Фактично з моменту розлучення з відповідачем почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, почались створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з дітьми, стосовно неможливості його нормального спілкування з дітьми. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним та мирним шляхом врегулювати данний спір призводять лише до конфліктів, оскільки перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через якіпозивач не може вільно зустрічатись з дітьми.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що категорично заперечують проти спілкування батька з дітьми з тих підстав, що по-перше, відповадач ніколи не перешкоджала позивачу спілкуватися з дітьми, але він сам, після розірвання шлюбу, утворивши нову сім»ю, не став спілкуватися з дітьми, за такий тривалий час діти забули батька і взагалі не хочуть з ним спілкуватися.

Крім того, в ході сімейного життя позивача з відповідачем він грубо ставився до дітей, мало місце рукоприкладство, діти взагалі бояться батька і спілкування з ним негативно впливає на їх психологічний стан, погіршується їх стан здоров»я.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні вважав позов не підлягаючим задоволенню та надав судові висновок про недоцільність встановлення побачень батька з дітьми.

Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч. 1 ст. 141 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України).

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2004 року по 04.11.2014 року, за період спільного проживання у сторін народилися діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 07.08.2009 року, які після розірвання стосунків між сторонами залишилися проживати разом з матірю, а батько сплачув аліменти на утримання дітей у встановленому законом порядку.

Позивач в судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь в вихованні своїх дітей та піклуватися про їх здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте, не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідача.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дітей, у зв'язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Частинами 1 та 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання батьками алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Так, позивач має постійне місце проживання та належні умови для проживання дитини, також позивач має постійне місце роботи та регулярний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, надає матеріальну допомогу дітям у вигляді сплати аліментів і має велике бажання регулярно спілкуватися зі своїми дітьми.

Судом були опитано ряд свідків, як за клопотанням позивача, так і за клопотанням відповідача.

Свідки, які були опитані судом за клопотанням позивача свідчили суду, що дійсно відповідач з моменту розірвання шлюбу чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми.

Свідки, опитані судом за клопотанням відповідача свідчили суду, що відповідач ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми, він сам усунувся від виконання своїх батьківських обов»язків.

Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми перешкоджало б нормальному розвитку останніх, відповідачем не надано.

Суд критично оцінює показання свідків з боку відповідача, це самого відповідача ОСОБА_3, яка була опитана судом в якості свідка, її матері, тому що вони зацікавлені особи в розгляді цієї справи.

Судом також, в якості свідка, в передбаченому законом порядку була опитана дитина ОСОБА_4, який свідчив судові, що не бажає спілкуватися з батьком і що пам»ятає, як батько жорстоко поводився з ним при сумісному проживанні.

Враховуючи вік дитини, постійне його проживання після розлучення батьків з матір»ю, тривалий час не спілкування дитини з батьком, суд також критично оцінив його показання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради від 05.04.2017 року № 01-2110/46, орган опіки та піклування вважає, що на фоні підвищеного емоційного сприйняття ОСОБА_4 має проблеми зі сном, психосоматичні прояви, спостерігається у лікаря-невролога, враховуючи ці особливості, а також негативні спогади ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особливо важко прийняти батька до свого життя та налагодити з ним емоційно -стійкий зв»язок, враховуючи їх стійке небажання спілкуватися з батьком, прихильність дітей до матері, а також відсутність фактів перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні з синами з боку матері, не можливо визначити порядок спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв»язку з категоричною відмовою дітей зустрічатися та спілкуватися з батьком.

Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки при його винесенні, орган опіки заслухав тільки свідків з боку відповідача ОСОБА_3, взяв до уваги думку малолітніх дітей, які тривалий час мешкають з матір»ю і тому , як слід, в силу віку можуть знаходитися під її впливом.

Крім того, орган опіки та піклування взяв до уваги психодіагностичне дослідження емоційного стану дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який був проведений 06.12.2016 року практичним психологом КУ БМР « Бердянське територіальне медичне об»єднання» « Кліника, дружня до молоді» ОСОБА_7, відповідно до якого дітям важко прийняти до свого життя батька, враховуючи негативні спогади при сумісному житті з батьком, який в період їх сумісного проживання часто був в стані алкогольного спяніння, вчиняв сварки, був жорстоким в процесах виховання.

Цей письмовий доказ був наданий судові відповідачем і був виконаний саме за її замовленням.

Суд також критично оцінює цей доказ, оскільки по-перше, на момент сумісного проживання одній дитині ОСОБА_5 було п»ять років, ОСОБА_4 було 9 років, достатньо малий вік, особливо у ОСОБА_5, щоб пам»ятати деталі сумісного проживання з батьком.

Крім того, суд частково задовольняючи позовні вимоги, бере до уваги, те, що і позиція відповідача по справі, так і висновок органу опіки та піклування носять суперечливий характер, а саме: відповідач стверджує і це відображено у висновку органу опіки, що вона ніколи не перешкоджала і не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька із синами, але категорично заперечує проти встановлення побачень батька з дітьми.

Суд, не приймає до уваги надані відповідачем заперечення проти задоволення позову, оскільки позивач, як батько має права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання та безперешкодне спілкування з дітьми.

Перевіривши твердження сторін, дослідженими доказами, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дітьми є обґрунтованими, але з врахуванням емоційного стану дітей, тривалості часу не спілкування дітей з батьком, обмежитись наступним способом участі батька у вихованні дітей.

Виходячи з інтересів дітей, враховуючи обставини справи, а також вік дітей, стан здоров'я, психологічний стан дітей, відсутність спілкування з батьком, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у вихованні синів наступним чином: особисте спілкування шляхом побачення кожну суботу місяця з 16.00 до 20.00 години в присутності матері.

Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітніх дітей, дозволяє налагодити психологічний контакт дітей з батьком та не порушує звичайних для дітей умов життя та склавшегося розпорядку.

Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт.

Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діюча на Україні з 27.09.1991 року, визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні.

Судом в ході судового розгляду відповідачем не надано судові переконливих доказів того, що спілкування позивача буде суперечити найкращим інтересам дитини.

Всі письмові докази, надані відповідачем судові про стан здоров»я дітей та їх підвищенний емоційний стан, нервозність, порушення сну, не свідчать, що саме це сталося внаслідок негативної поведінки батька в період сумісного проживання, не встановлений причинно-слідчий зв»язок між діями позивача та станом здоров»я дітей на теперешній час, не виключається можливість, що саме такий стан викликаний відсутністю в житті дітей батька.

Крім того, негативна поведінка позивача в період сумісного проживання сторін підтверджується показаннями самого відповідача, її матері та старшої дитини ОСОБА_4.

Суд також задовольняє позовні вимоги про зобов»язання відповідача у разі від»їзду з дітьми особисто чи іншою особою не пізніше, як за день надавати ОСОБА_1 інформацію щодо фактичнго перебування дітей, шляхом надсилання смс- повідомлення на його номер мобільного телефону та зобов»язання відповідача у разі погіршення стану здоров"я дітей негайно повідомляти ОСОБА_1 та погоджувати з ним питання щодо медичного оперативного втручання, оскільки вимоги також засновані на вимогах закону і відповідач не заперечувала проти їх задоволення.

Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дітей до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це.

До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі ст.ст. 141, 142, 150, 153, 155, 157, 158, 159 СК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми- Парсовим ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши графік їх зустрічей наступним чином: - кожної суботи з 16-00 години до 20-00 години в присутності матері ОСОБА_3; - необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного інтернету та іншого засобу зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та синами.

Зобов»язати ОСОБА_3 у разі від»їзду з дітьми особисто чи іншою особою не пізніше, як за день надавати ОСОБА_1 інформацію щодо фактичнго перебування дітей, шляхом надсилання смс- повідомлення на його номер мобільного телефону. Зобов»язати ОСОБА_3 у разі погіршення стану здоров"я дітей негайно повідомляти ОСОБА_1 та погоджувати з ним питання щодо медичного оперативного втручання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірір 551 (п»ятсот п»ятдесят однієї гривні), 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: