Справа № 487/4451/16-ц
Провадження № 2/487/209/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, просив суд визнати квартиру № 26 за адресою вул. Фалєєвська, 91, в м. Миколаєві спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 39/100 частин квартири за адресою АДРЕСА_1, а за відповідачем визнати право власності на 61/100 частин зазначеної квартири.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 02.10.2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2. За час шлюбу сторонами 09.06.2005 року було придбано наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2. Покупцем зазначеної квартири значиться відповідачка. На сьогоднішній день між сторонами відсутня домовленість про добровільний поділ майна. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявилася, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнає, проти задоволення уточнених вимог не заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Тарасенко) ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 1029, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФП № 091844.

За час шлюбу подружжям було придбане наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_3. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири укладеного 09.06.2005 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2. Квартира була оформлена на відповідача ОСОБА_2, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №1095433 від 09.06.20005 року.

На теперішній час у сторін відсутня домовленість щодо поділу майна, що є спільною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч.2,3 ст.357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача про визнання квартири № 26 за адресою вул. Фалєєвська, 91, в м. Миколаєві спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на 39/100 частин квартири за адресою АДРЕСА_1, а за відповідачем права власності на 61/100 частин зазначеної квартири підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності задовольнити.

Визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 39/100 частин квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/100 частин квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська