У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3, третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, про визнання рішення міської ради частково недійсним, визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1» надано згоду на розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі.

Згідно здодатком до вказаного рішення ОСОБА_3 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва врайоні АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2200,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних з вилученням земельної ділянки; передано ОСОБА_3 у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 1000,00 кв. м (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1200,00 кв. м (рілля) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 30 серпня 2010 року отримала державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1000,0 кв. м та 1200,0 кв. м.

Позивач зазначав, що земельні ділянки в районі АДРЕСА_1, що передані у власність ОСОБА_3, відносяться до земель загального користування населеного пункту, тому не можуть бути передані у приватну власність.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд: визнати недійсними пп. 34-36 рішення Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1;визнатинедійсними державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1000,0 кв. м та 1200,0 кв. м, видані30 серпня 2010року ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельні ділянки площею 1000,00 кв. м та 1200,0 кв. м шляхом складання акта приймання-передачі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено. Визнано пп. 34-36 рішення Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» недійсними. Визнано державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 30 серпня 2010 року ОСОБА_3,недійсними. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв. м, грошова оцінка якої складає 177 964 грн 95 коп., та земельну ділянку площею 1200,00 кв. м, грошова оцінка якої складає 1 619 грн 32 коп., шляхом складання актаприймання-передачі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор не обґрунтував наявність інтересу держави у спірних правовідносинах та необхідність її захисту, а рішення міської ради про виділення ОСОБА_3 земельних ділянок прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, суд зазначив, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_3 незаконно передано у приватну власність земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 та віднесені Генеральним планом до територій зелених насаджень загального користування, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, а також для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що також перебувають у запасі. Разом з тим зміна цільового призначення земельної ділянки у встановленому законом порядку повинна бути здійснена до надання цієї земельної ділянки у приватну власність, а не після.

Також суд зазначив, що перевірку дотримання та застосування законодавства у Кіровоградській міській раді розпочато 2 вересня 2014 року, а з позовом до суду прокурор звернувся 8липня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1» надано згоду на розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі.

Згідно здодатком до вказаного рішення ОСОБА_3 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва врайоні АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2200,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних з вилученням земельної ділянки; передано ОСОБА_3 у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 1000,00 кв. м (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1200,00 кв. м (рілля) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 30 серпня 2010 року отримала державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1000,0 кв. м та 1200,0 кв. м.

Згідно з висновком управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 12 серпня 2009 року, вивчивши проект землеустрою щодо відведення по АДРЕСА_1 земельних ділянок та відповідно до містобудівної документації управління погоджує даний проект та не заперечує проти відведення земельних ділянок громадянам міста (12 осіб) площею по 0,22 га кожна для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та ведення садівництва за умови надання Кіровоградською міською радою даної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України (внесення змін до містобудівної документації, а саме до генерального плану м. Кіровограда).

За інформацією заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Кіровоградської міської ради від 5 вересня 2014 року відповідно до Генерального плану м. Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, земельні ділянки, які передані у власність громадянам на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469, відносяться до території зелених насаджень загального користування. Також повідомлено, що будь-які зміни до містобудівної документації стосовно зазначених територій, а також довідки про присвоєння адресних номерів по АДРЕСА_1 не вносилися та не подавалися.

Задовольняючи позов, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до чч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підп. 2 п. 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено.

ЦейЗакон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постановах від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15, від 8 червня 2016 року № 6-3029цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що під час прийняття рішення Кіровоградської міської ради від 3 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» на засіданні сесії міської ради був та приймав участь прокурор міста.

Прокурор звернувся до суду з позовом лише у липні 2015 року.

При цьому представниками ОСОБА_3 та Кіровоградської міської ради заявлено про застосування строку позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с. 137, 143 т. 1).

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303,316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін виплавають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик