Справа № 353/228/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1578/2017
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: представника ПАТ «Державний ощадний

банк України» - Артиша В.В., представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення боргу за договорами банківського вкладу, за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Тлумацького районного суду від 05 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Державний ощадний банк України» з позовом про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у відповідача перед нею наявний борг за договорами банківського вкладу, зокрема за договором вкладу «Комбінований» від 27.02.2012 року у розмірі 2 123,81 доларів США та за договором вкладу «Пенсійний» від 15.01.2014 року у розмірі 2 131,40 грн. Посилаючись на те, що Банком було порушено зобов'язання щодо повернення їй сум вкладів та нарахованих на них відсотків, просила позов задовольнити, а також стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Тлумацького районного суду від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського вкладу «Комбінований» у розмірі 421,12 доларів США та заборгованість за договором «Пенсійний» у розмірі 31,40 грн, а також 590 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення та неправильне застосування судом матеріального і процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт звертає увагу суду на те, що Банк жодним чином не заперечував право позивача на отримання коштів. Більш того, зазначає апелянт, після вступу в законну силу вироку про визнання винуватою працівника Банку у злочинах, передбачених ч.3 ст. 191 та ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, відповідачем було повернуто ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 100 грн та 1 503 доларів США, на які була ошукана позивач. Крім того, зазначає апелянт, ОСОБА_2 також було повернуто суму за договором вкладу «Комбінований» у розмірі 167 доларів США та нараховані на нього відсотки у розмірі 32,69 доларів США. Представник ПАТ «Ощадбанк» також вказує на те, що ощадна книжка, в якій за словами позивача зазначено суму відсотків по вкладу, була незареєстрованою, що підтверджується вироком суду, а тому вона не може бути документом та належним доказом у справі. При цьому, зазначає представник банку, позивач не долучив до матеріалів справи жодного розрахунку заборгованості по відсотках, а тому у суду не було можливості з'ясувати за який період були нараховані дані відсотки. Апелянт також вказує на те, що суд першої інстанції не провів аналіз укладеного між сторонами договору вкладу, зокрема щодо його терміну, відсоткової ставки та інших істотних умов. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на те, що безпідставне задоволення позову порушує права та законні інтереси держави як акціонера державного банку, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримав. Крім того, пояснив, що сплачена сума 32,69 долара США була вирахувана, виходячи із відсоткової ставки в розмірі 7%. Однак, вважає, що відсотки на частину коштів позивачки, які не були внесені на депозит банку, не повинні нараховуватись.

Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позивачу сум банківського вкладу та нарахованих на них відсотків. З цим висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтями 1060,1061 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відсотки на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 27.08.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу «Комбінований» під 7% річних. Станом на 27.08.2014 року залишок на вказаному рахунку становив 2123,81 доларів США, що підтверджується копією ощадної книжки. Окрім того, у ОСОБА_2 у вказаному відділенні банку був відкритий депозитний рахунок на банківський вклад «Пенсійний» у національній валюті гривня під 8,5 % річних, на якому згідно копії ощадної книжки станом на 17.08.2014 року залишок складав 2131,40 грн. (а.с.11).

Також встановлено, що 09.02.2016 року ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 1058-1060 ЦК України звернулась до ПАТ «Ощадбанк» з заявою, в якій просила повернути належні їй банківські вклади, а саме надані нею працівнику банку кошти в сумі 2123,0 доларів США та 2131,40 грн (а.с.9). Однак, Банк відмовив їй у виплаті у зв'язку із наявністю кримінального провадження стосовно колишнього працівника Банку - ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України (а.с.7).

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017 року, який набрав законної сили 20.04.2017 року, ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки (а.с.100-102).

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вина працівника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_4 у протиправному заволодінні коштами ОСОБА_2, яка була переконана, що вносить всю суму коштів на депозит банку, доведена названим вище вироком суду. ОСОБА_2 обгрунтовано розраховувала отримати від банку дохід у вигляді відсотків за користування всіма її коштами, а не тільки частиною коштів, зазначених апелянтом. Неотримання нею такого доходу відбулось з вини працівника банківської установи, за що повинна відповідати ця установа.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов'язаний був видати ОСОБА_2 вклад у встановленому договором банківського вкладу розмірі, на її вимогу. Такі ж висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-352цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Посилання представника Банку на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по відсотках, а тому у суду не було можливості з'ясувати за який період були нараховані дані відсотки, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки саме сума боргу у розмірі 2123,82 доларів США та 2131,40 грн за договорами депозитного вкладу зазначена у ощадній книжці, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.11). При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідачем не спростовано будь-якими належними доказами те , що вказана в ощадній книжці позивача сума щорічно нарахованих відсотків є невірною.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не провів аналіз укладеного між сторонами договору вкладу, зокрема щодо його терміну, відсоткової ставки та інших істотних умов. Адже, по-перше, представник Банку у судових засіданнях особисто підтвердив факт втрати укладеного між сторонами договору. А по-друге, при виплаті Банком суми у розмірі 32,69 доларів США банк фактично погодився з відсотковою ставкою по депозиту в розмірі 7%, і з тим, що термін вкладу відповідав зазначеному у ощадній книжці терміну.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта й про те, що відповідачем повністю виконано обов'язок перед ОСОБА_2, оскільки їй повернуто суму за договором вкладу «Комбінований» у розмірі 167 доларів США та нараховані на нього відсотки у розмірі 32,69 доларів США. Адже з копії ощадної книжки вбачається, що вклад ОСОБА_2 в іноземній валюті становив не 167 доларів США, а 1670 доларів США, на які Банк повинен був нараховувати відсотки.

Посилання представника банку на те, що незареєстрована ощадна книжка на ім'я ОСОБА_2 не може бути належним доказом у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки бланк ощадної книжки було заповнено і видано працівником банку, який допустив обман клієнта і вчинення кримінального правопорушення. А отже, вина банку, яка виразилась у порушенні права ОСОБА_2 на одержання відсотків є доведеною.

При цьому, колегія суддів зауважує, що після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов'язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №6-352цс16.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав свого обов`язку перед позивачем, чим порушено його право як споживача на своєчасне виконання такого обов'язку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилити, а рішення Тлумацького районного суду від 05 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк