______________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/298/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 05.09.2015 року, індексний номер № 24180165, про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: 65049, АДРЕСА_1; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: 65049, АДРЕСА_1, який був внесений на підставі рішення № 24180165 від 05.09.2015 року; стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивують тим, що 04.04.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №000 на суму 20 530 дол. США з процентовою ставкою 11,8 % річних строком до 04.04.2020 року. В забезпечення виконання даного договору між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі стверджують, що 10.02.2016 року ними було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийняла рішення №24180165 від 05.09.2015 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки № 1317 від 04.04.2006 року.

Позивачі зазначають, що із вказаним рішенням вони не погоджуються, вважають його незаконним та безпідставним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства, у звязку чим воно підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судове засідання зявилась позивач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_5, який також є представником позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, а також надала письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на законність дій нотаріуса та третьої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру під № 5, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Івана Франка в будинку під номером 51.

04 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у іноземній валюті в сумі 20 530 дол. США, що еквівалентно 103 676, 50 гривень, з терміном повернення по 04 квітня 2020 року із сплатою 11,8 % річних.

В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором 04 квітня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 1754, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору № 000, їх відповідальність є солідарною.

Окрім того, 04 квітня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований за № 1317, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано чотирьохкімнату квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 93,7 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м.

Згідно пункту 4.2 Договору іпотеки, сторони домовились, що звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису, позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Застереження: за домовленістю між сторонами цей іпотечний договір вважається договором про задоволення Іпотекодержателя на предмет іпотеки може бути переданий у власність Іпотекодержателю в рахунок виконання основного Зобовязання у порядку, встановленому статтею 36 Закону України «Про іпотеку». Способи звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Іпотекодержателя визначаються Сторонами таким чином: передача іпотеко держателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобовязання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-який спосіб на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

В подальшому, 21 січня 2009 року та 23 січня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 та Додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 04 квітня 2006 року.

11.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 4 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права в тому числі й за кредитним договором № 0 від 04 квітня 2006 року та Іпотечним договором від 04 квітня 2006 року.

05 березня 2014року ТОВ «Кей-Колект» направило ОСОБА_1 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, яким поінформувало позивача про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від власного імені, а також запропонувало погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30-ти днів з моменту отримання повідомлення чи скористатися переважним правом на придбання іпотечного майна.

Однак, як зазначають позивачі, у звязку з відсутностю документа, що підтверджує перехід речових прав на нерухоме майно, ними було проігноровано вищевказаний лист, як безпідставний.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52993431 від 10.02.2016 року, вбачається, що 05 вересня 2015 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24180165, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку

Представник позивача у судовому засіданні вказував, що повідомлення від АТ «УкрСиббанк» про відступлення прав за іпотечним договором № 1317 від 04 квітня 2006 року ОСОБА_1 не отримував, докази направлення такого повідомлення суду не надано.

17.10.2013 року Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, діючий на момент перереєстрації відповідачем права власності. Відповідно п.15 порядку Державної реєстрації, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно п. 36 того ж Порядку, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, при реєстрації Права власності за ТОВ «Кей-Колект» нотаріус повинен був дослідити документи, що підтверджують права ТОВ «Кей-Колект», зокрема, іпотечний договір, та договір про відступлення права вимоги за відповідним іпотечним договором, відповідність форми та змісту цих документів вимогам законодавства, а також дотримання процедури встановленої ст.35 Закону України «Про іпотеку»

Як вбачається з документів, наданих відповідачем, перереєстрацію права власності нею було здійснено на підставі: кредитного договору № 000 від 04 квітня 2006 року, договору іпотеки від 04 квітня 2007 року, Додаткової угоди № 1 від 21 січня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 квітня 2006 року, Додаткової угоди № 2 від 23 січня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 квітня 2006 року, договору відступлення права вимоги від 11 червня 2012 року, виписки з додатку №1 до договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 05.03.2014 року.

Натомість, у тексті повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 05.03.2014 року зазначено про наявність боргу станом на 01.12.2013 року, однак документів які підтверджують наявність боргу на момент звернення до нотаріуса суду надано не було, та в матеріалах приватного нотаріуса відсутні.

Як стверджувала позивач у судовому засіданні, заборгованість за вказаним кредитним договором складає близько 80 000 гривень, що було встановлено під час розгляду іншої справи, що розглядається в Київському районному суді м. Одеси, № 520/2841/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей -Колект» про поділ майна подружжя.

Крім того, в ході розгляду даної справи, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2015 року було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 38560554, державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_9 04.06.2015 року, на підставі вказаної вище ухвали було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21817156 про арешт квартири АДРЕСА_7.

Таким чином, нотаріус при реєстрації права власності не було дотримано п. п. 15 та 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, зокрема не було пересвідчено про наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Згідно п.6 ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Крім того, судбере до уваги, що на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

З врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 93, 7 кв.м., в матеріалах справи наявні докази, що дане майно використовується позивачем як місце постійного проживання іпотекодавця та його сім'ї, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач в силу зазначених положень Закону не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що судом встановлено, що приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2015 року, індексний номер 24180165 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 не було дотримано положень п. п. 15, 36, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, а також не враховано заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позов в частині скасування рішення підлягає задоволенню.

В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Щодо вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: 65049, АДРЕСА_1, який був внесений на підставі рішення № 24180165 від 05.09.2015 року, суд зазначає наступне.

Аналізуючи практику застосування ст. 16 ЦК України, Верховний Суд України вказав, що: «У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п.1 ч.2 ст.16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».)»

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, в частині виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна запис про реєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_8 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, (в редакції на момент подання позову) були передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви немайнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 0, 4 % мінімальної заробітної плати, що становило 551,20 гривень.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог загальною сумою всіх вимог.

Крім того ч. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

А відповідно до ч. 6 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Таким чином позивачі повинні були сплати судовий збір по 551, 20 гривень кожний, що в загальному розмірі становить 1102,40 гривень, натомість позивачами було сплачено кожним по судовий 580 гривень

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд, враховує той факт, що стягненню підлягають судові витрати які передбачені законом, а не фактично сплачені.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 512-514, 626, 627, 638, 1077, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про нотаріат", Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 05.09.2015 року, індексний номер № 24180165, про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: 65049, АДРЕСА_1.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» на квартиру, що знаходиться за адресою: 65049, АДРЕСА_1, який був внесений на підставі рішення № 24180165 від 05.09.2015 року.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551, 20 гривень.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551, 20 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.