Номер провадження: 22-ц/785/2301/17
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

30.07.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, по якому просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 70 012,77 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 107 272,50 грн. (т.1, а.с. 1-4).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.06.2008 року в розмірі 70012, 77 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі 107272,50 грн., а також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. (т.1, а.с. 83-86).

10.10.2016 року ОСОБА_2 до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення суду від 09.12.2015 року (т.1, а.с. 95-97), яка була залишена без задоволення ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року (т.1, а.с. 90-91).

28.12.2016 року ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку направила до суду апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року, яка була зареєстрована районним судом 29.12.2016 року (т.1, а.с. 195-199). В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин у справі районним судом, у зв'язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що відповідач не був сповіщений належним чином про розгляд справи, в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 грошових коштів за договором кредиту у розмірі 200 000 доларів США, а також апелянт не погоджується з розрахунком розміру заборгованості та пені, посилаючись на те, що заборгованість за кредитом сплачувалась, на підтвердження чого надавала копії квитанцій.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, обсяг вимог доведений належними доказами. З таким висновком погоджується колегія суддів та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає необхідним вказати на наступне.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні фактичні обставини у справі. Зокрема, з матеріалів вбачається, що 12.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назва змінена подальшому на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті у сумі 200 000 дол. США зі строком повернення не пізніше 12.01.2017 року та з процентною ставкою у розмірі 12,50 % річних (т.1, а.с. 5-12). Згідно з умовами вказаного кредитного договору, погашення кредиту відбувається в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. У подальшому, до вказаного кредитного договору були укладені додаткові угоди, копії яких приєднані до матеріалів справи. Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.03.2009 року сторони за договором споживчого договору домовились про понесення щомісячного строку сплати процентів, так погашення процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти (т.1, а.с. 13). Згідно з додатковою угодою № 3 від 24.03.2010 року сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту (т.1, а.с. 14). Відповідно до додаткової угоди № 4 від 25.06.2011 року сторони домовились про те, що: для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні, так і № 1; змінити графік погашення кредиту; а також про те, що за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процента ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу, на дату виникнення такого прострочення (т.1, а.с. 15).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, 12.06.2007 року був укладений договір поруки № 118226 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання відповідачем усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору (т.1, а.с. 18-19).

У подальшому, до вказаного договору поруки були укладені додаткові угоди. Відповідно до додаткової угоди № 3 від 24.03.2010 року та додаткової угоди № 4 від 25.06.2011 року поручитель надав згоду забезпечувати змінене зобов'язання (т.1, а.с. 20, 21).

Як вбачається з наданого позивачем ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку станом на 22.07.2015 року загальний борг позичальника перед позивачем 70 012,77 дол. США та 107 272,50 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 69 106,58 дол. США, заборгованість по процентам прострочена - 906,12 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 107 272,50 грн. (т.1, а.с. 22-34). При цьому докази сплати кредитної заборгованості надані відповідачкою (т.1, а.с. 98-159) не спростували розрахунку банку, оскільки всі проплати, на підтвердження яких були надані квитанції, відображені в розрахунку, а крім того, розрахунок відображає і інші проплати, копії квитанцій яких не надавались відповідачем. Альтернативного розрахунку стороною відповідача та доказів сплати заборгованості в іншій сумі суду не було надано.

Щодо посилань апелянта на відсутність доказів отримання ним грошових коштів саме в розмірі 200 000 доларів США, то колегія суддів виходить з того, що згідно з п. 1.5. договору кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку (т.1, а.с. 6). Позивачем надані наявні докази видачі грошових коштів відповідачу, а також докази знищення касової документації (т. 1, а.с. 233). В умовах оплати кредиту до 2011 року, а після цього його реструктуризації (т.1, а.с. 240), та часткового погашення боржником заборгованості до грудня 2015 року, факт знищення касової документації не може свідчити на користь боржника, оскільки до моменту звернення до суду боржник на вказані обставини не послався та виконував зобов'язання в розмірі, якому він мав економічну можливість. Крім того, колегія суддів зауважує, що процесуальна позиція сторони не може ґрунтуватись виключно на принципі змагальності процесу, оскільки судом повинні бути оцінені всі обставини справи, які були вставлені судом під час її розгляду. Не заперечуючи той факт, що сторона відповідача отримала грошові кошти, представник відповідача посилався на те, що розмір видачі кредиту повинен довести банк на засадах змагальності. Разом з тим, будь-яких обставин за яких здійснювалось кредитування в іншому розмірі та/або доказів, які б свідчили про інший розмір кредиту стороною відповідача не було надано.

Щодо посилань апелянта на порушення норм процесуального права судом першої інстанції в частині повідомлення сторони відповідача про час та місце проведення судового засідання, то судом першої інстанції було здійснено розгляд заяви про перегляд заочного рішення, а судом апеляційної інстанції проведено допуск сторони до апеляційного розгляду, тобто обсяг процесуальних прав апелянта було відновлено, а рішення по справі було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому колегія суддів на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє доводи апеляційної скарги та залишає рішення першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова

08.08.2017 року м. Одеса