Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/751/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

18.04.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» (далі по тексту СТОВ «Хутірське») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником земельної ділянки площею 4,35 га, розташованої на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 17 листопада 2004 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчується 17 листопада 2014 року. Зазначала, що після закінчення дії договору оренди землі від 17.11.2004 року вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки та дізналась про існування додаткової угоди до договору оренди землі, яка зареєстрована у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 червня 2011 року №00174. Даною додатковою угодою до договору оренди землі без дати укладання було змінено строк дії договору оренди землі, а також розмір орендної плати. Вказувала, що додаткову угоду до договору оренди землі не підписувала, що підтверджується висновком спеціаліста науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» ОСОБА_3 від 10.10.2016 року №64. Тому вважала, що додаткова угода до договору оренди землі істотно порушує її права як власника земельної ділянки, у звязку з чим просила визнати додаткову угоду до договору оренди землі без дати недійсною та витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду без дати укладання до договору оренди земельної ділянки від 17 листопада 2004 року, укладену між ОСОБА_2 та СТОВ «Хутірське», зареєстровану 02 червня 2011 року у Маловисківському районному відділі Кіровоградської філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», реєстраційний №00174. Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди без дати укладання до договору оренди земельної ділянки від 17 листопада 2004 року, укладеної між ОСОБА_2 та СТОВ «Хутірське», зареєстрованої 02 червня 2011 року у Маловисківському районному відділі Кіровоградської філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» реєстраційний №00174. Зобов'язано СТОВ «Хутірське» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку №194 площею 4,35 га кадастровий номер :02:000:0194, яка розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов до висновку, що додаткова угода до договору оренди землі особисто позивачем не підписана, а тому вільне волевиявлення у ОСОБА_2 на укладення даного правочину було відсутнє, що підтверджується висновком спеціаліста №64 від 10.10.2016 року.

Проте, в повній мірі погодитись з висновком суду не можна, виходячи з такого.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір оренди землі укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі, зокрема, строк дії договору.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.2 і ч.3 ст.215 ЦК України).

Як розяснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно з ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з п.п.17, 18 п.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз у постанові (ухвалі) про призначення експертизи вказують такі дані: місце й дату винесення постанови чи ухвали; посаду, звання та прізвище особи, назву суду, який виніс постанову (ухвалу); назву справи та її номер; обставини справи, які стосуються експертизи, підстави призначення експертизи, прізвище експерта або назву установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, поставлені експертові; перелік матеріалів, що підлягають дослідженню, порівняльних матеріалів, а також матеріалів, направлених експертові для ознайомлення, або посилання на такі переліки, які є в матеріалах справи; інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У судовому засіданні апеляційного суду сторонам, які беруть участь у справі, було розяснено їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Представникам сторін розяснено вимоги ч.ч.3, 4 ст.10 ЦПК України щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень, а суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Зокрема, судом було розяснено сторонам право подання клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи для вирішення питання щодо належності підпису у оспорюваній додатковій угоді позивачеві чи іншій особі. У звязку з чим у судовому засіданні апеляційного суду оголошувалась перерва.

Проте відповідного клопотання сторонами заявлено не було. Представник позивача вважав, що висновок спеціаліста є належним та допустимим доказом у справі, тому сторона позивача такого клопотання заявляти не буде у звязку з відсутністю фінансової можливості. Представник відповідача вважав, що належні та допустимі докази на підставу своїх вимог має надавати особа, яка звернулася з позовом.

Звертаючись до суду із позовними вимогами щодо визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, у тому числі з підстав відсутності вільного волевиявлення на його укладення, кожна сторона, у відповідності до ст.10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі ОСОБА_2 посилалась на те, що додаткову угоду вона не підписувала, на підтвердження чого надала висновок спеціаліста науково- дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» №64 від 10.10.2016 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2, розташований у додатковій угоді до договору оренди землі без дати укладення в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с.13-17).

Оцінюючи надані позивачем докази колегія суддів приходить до висновку, що висновок спеціаліста не є належним та допустимим доказом, який може підтверджувати належність підпису особі. Крім того, дослідження підпису у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки проведено лише щодо одного примірника додаткової угоди, у той час як даний договір складається у декількох примірниках (по числу осіб) і мають бути наявними у кожної сторони правочину.

На думку колегії суддів, висновок спеціаліста, наданий позивачем, не може мати вирішального значення для даної справи.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов невірного висновку про можливість визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та повернення земельної ділянки позивачеві.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_4