Справа № 185/295/17
Провадження № 2/185/1330/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної бюджетної установи "Фізкультурно-спортивний комплекс ім. В.М.Шкуренко" про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до комунальної бюджетної станови "Фізкультурно-спортивний комплекс ім. В.М. Шкуренко" про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 01 вересня 2016 року він перебуває з відповідачем у трудових відносинах, оскільки наказом №95 від 30 серпня 2016 року прийнятий на роботу на умовах сумісництва на посаду тренера з тенісу спеціального фонду. Наказом №124 від 01 грудня 2016 року його було звільнено з 14 грудня 2016 року на підставі п.3 ст.41 КЗпП України - за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки ніякого аморального проступку він не вчиняв. Також позивач зазначає, що при звільненні з роботи, йому не пояснили причин. Позивач також зазначив, що 26 листопада 2016 року за місцем проведення тренування виникла конфліктна ситуація, яка виразилася в тому, що прибиральниця не допускала до роздягальні дітей, які прибули на тренування, вела себе зухвало та лаялась. Під час цього конфлікту він поводив себе як належить вихователю та тренеру. Внаслідок незаконного звільнення йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у тому, що він був позбавлений права на отримання заробітку та як наслідок змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, перебував у постійній психологічній напрузі. Тому позивач просить визнати звільнення незаконним та поновити його на роботі на посаді тренера з тенісу, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що з початку трудової діяльності у відповідача, позивач постійно створював конфліктні ситуації. 26 листопада 2016 року через поведінку позивача виник конфлікт, в ході якого позивач образив прибиральницю ОСОБА_2, вдарив її об стіну, виражався нецензурною лайкою. 01 грудня 2016 року за вказаним фактом було проведено засідання трудового колективу, на якому вирішено поведінку позивача визнати аморальною та звільнити його згідно з п.3 ст.41 КЗпП України. Рішення про звільнення позивача було законним, оскільки ОСОБА_1 вчинив аморальний проступок, несумісний з продовженням роботи.

Вислухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом №95 від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 01 вересня 2016 року тренером з тенісу спеціального фонду за сумісництвом до комунальної бюджетної установи "Фізкультурно-спортивний комплекс ім. В.М. Шкуренко" /а.с.7/.

Наказом №124 позивача від було звільнено з 14 грудня 2016 року з посади тренера з тенісу спеціального фонду, у графі причина звільнення зазначено пункт 3 статті 41 КЗпП України - вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи /а.с.8/. У зазначеному наказі в графі "підстави звільнення" вказано - протокол від 01 грудня 2016 року.

Із протоколу засідання трудового колективу КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко" від 01 грудня 2016 року вбачається, що предметом розгляду даного засідання була конфліктна ситуація, яка склалась 26 листопада 2016 року за участю позивача та прибиральниці закладу ОСОБА_2 Трудовий колектив вирішив визнати поведінку тренера з тенісу ОСОБА_1 аморальною та звільнити згідно п.3 ст.41 КЗпП України /а.с.19-20/. У вказаному протоколі зазначено, що позивач ображав співробітників в грубій формі, лаявся. На зауваження прибиральниці ОСОБА_2, позивач схопив її та почав наносити тілесні ушкодження.

Натомість у протоколі батьківських зборів секції тенісу КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко" від 06 грудня 2016 року зазначено, що конфлікт, який стався 26 листопада 2016 року спровокувала прибиральниця, яка поводилася грубо, не пускала дітей до роздягальні /а.с.9,10/.

Оцінюючи докази, надані сторонами на підтвердження фактичних обставин, суд приходить до висновку, що 26 листопада 2016 року в КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко" сталася конфліктна ситуація за участю позивача та прибиральниці ОСОБА_2, в ході якої позивач нецензурно лаявся, застосував до ОСОБА_2 фізичну силу, поводив себе грубо, що в подальшому стало причиною звільнення. Зазначене підтверджується поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що 26 листопада 2016 року приблизно о 14 год.20 хв. вона прибирала у коридорі КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко". Вона не пустила до роздягальні матір одного з учнів секції тенісу, яка з цього приводу поскаржилась тренеру ОСОБА_1 Після цього позивач підійшов до ОСОБА_3 та образив її нецензурною лайкою. Вона з цього приводу зробила зауваження і сказала, що лайку чують діти. Після цього позивач почав кричати на неї, схопив її за одежу та штовхнув до стіни, душив. На її крики про допомогу прибіг тренер ОСОБА_4 і крикнув на позивача, після чого позивач відпустив ОСОБА_3 та пішов. Чергова ОСОБА_5 викликала директора і з цього приводу всі написали пояснення. Цю ситуацію два рази розглядали на зборах трудового колективу.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що у листопаді 2016 року була у роздягальні і чула, як прибиральниця робила зауваження позивачу щодо висловів нецензурною лайкою, тому що його чують діти. Вона вийшла і побачила, як позивач штовхав, а потім схопив прибиральницю, а потім їх розійняв інший тренер.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він працює тренером КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко". В коридорі він побачив як ОСОБА_1 свариться з прибиральницею та застосовує до останньої силу, і відпустив тільки після його, ОСОБА_4, втручання. Він особисто бачив як позивач спочатку схопив прибиральницю, а потім відштовхнув.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що працює сторожем КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко". 26 листопада 2016 року приблизно о 14:40 год. прибиральниця не пустила до роздягальні маму з дитиною, які прийшли на заняття. З цього приводу мама звернулася до позивача, який почав сварку з прибиральницею, висловлювався нецензурною лайкою. Цей конфлікт розглядався на зборах трудового колективу і було прийнято рішення про звільнення позивача.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що працює бухгалтером КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко". Вона не була свідком конфлікту, який стався 26 листопада 2016 року. З позивачем були конфлікти з приводу калькуляції вартості платних послуг КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко".

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона з дитиною із сусіднього села приїхали на тренування з тенісу, чекали в спортивному комплексі. Прибиральниця не пустила їх до роздягальні о 14:32 год., вони почекали в холі та повернулися о 14:45 год., але прибиральниці їх знову не пустили до роздягальні. Потім прийшов тренер ОСОБА_1, дитина пішла переодягатися. Зміст суперечки тренера з прибиральницею вона не чула.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що його донька відвідує секцію з тенісу. За 15 хвилин до початку заняття між тренером ОСОБА_1 та невідомою їй жінкою виник конфлікт, розмова на підвищених тонах. Він не чув щоб тренер ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою чи бив когось.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначила, що свідком конфлікту не була, дізналася про нього на батьківських зборах, які проводилися з метою відстояти тренера.

Таким чином, особи, які були очевидцями і присутніми під час описаного конфлікту підтвердили ту обставину, що позивач вчинив сварку, виражався нецензурно, штовхав прибиральницю ОСОБА_3

Ставити під сумнів пояснення свідків, які підтвердили таку поведінку позивача, у суду не має підстав. Крім того, зазначені пояснення узгоджуються з доповідними записками, які свідки написали 27 листопада 2016 року /а.с.47-51/, а також інформацією, яка обговорювалася на загальних зборах трудового колективу.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

У пункті 28 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992р. роз'яснено, що з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів.

У судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що позивач на посаді тренера виконував виховні функції.

Статтею 1 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що система позашкільної освіти це - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні позашкільні навчальні заклади; інші навчальні заклади як центри позашкільної освіти у позаурочний та позанавчальний час (загальноосвітні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-IIрівнів акредитації); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі загальноосвітніх навчальних закладів, навчально-виробничих комбінатів, професійно-технічних та вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші навчальні заклади, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи.

Згідно ст. 19 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі є: вихованці, учні, слухачі; директор, заступники директора позашкільного навчального закладу; педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, які залучені до навчально-виховного процесу; батьки або особи, які їх замінюють; представники підприємств, установ, організацій, які беруть участь у здійсненні навчально-виховного процесу.

Вищенаведені вимоги закону дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 як тренер КБУ "ФСК ім.В.М. Шкуренко", виконував виховні функції.

Суд зазначає, що у чинному законодавстві про працю відсутнє конкретне, чітке визначення поняття «аморальний проступок працівника, який виконує виховні функції, що є несумісним з продовженням даної роботи», а тому суд з урахуванням конкретних обставин справи визначає аморальний проступок як сумісний або несумісний з продовженням роботи.

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Суд вважає, що виражаючись нецензурною лайкою у громадському місці, штовхаючи прибиральницю ОСОБА_3 позивач вчинив аморальний проступок, оскільки така поведінка порушує моральні засади та цінності суспільства. Таки аморальний проступок на думку суду є несумісним з продовженням даної роботи.

Позивач, виконуючи виховну функцію, зобов'язаний бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад вчителя, його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні і впливу на молодь, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити підручниками. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під контролем тих, кого він виховує.

Унаслідок поведінки, яка мала місце 26 листопада 2016 року, позивач скомпрометував себе перед учнями, співробітниками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як тренер, тому звільнення відповідачем за пунктом 3 статті 41 КЗпП України було законним.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної бюджетної установи "Фізкультурно-спортивний комплекс ім. В.М.Шкуренко" про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11