Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 332/1810/16-ц Головуючий у 1 інстанції Мєркулова Л.О.
Номер провадження 22-ц/778/806/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 14.12.2012 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 11 916,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом.

Заборгованість у ОСОБА_5 станом на 26.05.2016 рік, складає 16 187,72 грн., яка складається з: 5612,99 грн. - заборгованість за кредитом, 1662,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4265,69 грн. заборгованість за пенею; 4646,74 грн. штраф.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 16187,72 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 14.12.2012 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 11 916,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом.

Заборгованість у ОСОБА_5 станом на 26.05.2016 рік, складає 16 187,72 грн., яка складається з: 5612,99 грн. - заборгованість за кредитом, 1662,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4265,69 грн. заборгованість за пенею; 4646,74 грн. штраф.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Однак, такий висновок зроблено районним судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Разом із тим частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ОСОБА_3 позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяву про застосування позовної давності відповідач до ухвалення рішення судом першої інстанції подав.

Однак, вказуючи на пропуск строку позовної давності суд не врахував, що строк загальної позовної давності позивач не пропустив, так останній платіж за договором ОСОБА_5 у розмірі 500 грн. здійснив 25.07.2013 року, а банк з позовом до суду звернувся 10.06.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованими та доведеними.

Однак, виходячи з зазначеного, банком було пропущено строк спеціальної позовної давності встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України в один рік щодо вимог про стягнення пені понад зазначений строк.

Тому з відповідача підлягає стягненню пеня за один рік, яка у розрахунку банку за період з 05.06.2015 року по 26.05.2016 року складає 2469,61 грн.

Окрім цього, відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості при порушенні боржником строків платежів, боржник зобов'язаний сплатити банку штраф.

Згідно до п. 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості при порушенні боржником зобовязань по погашенню кредиту, боржник зобов'язаний сплатити банку пеню.

Таким чином, вказаними умовами кредитного договору передбачено застосування штрафу та пені як виду цивільно-правової відповідальності боржника за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань.

Колегією суддів встановлено порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором і прав банку на повернення кредиту, а також наявність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за неповернення боргу, проте за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Встановлені обставини справи вказують, що позивач вимагає подвійного стягнення з відповідача за одне і те саме правопорушення, тобто просить стягнути з нього неустойку у вигляді штрафу і пені одночасно.

А тому вимоги банку про стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія судів вважає за необхідним апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом станом на 26.05.2016 рік у загальному розмірі 9744,90 грн., яка складається з: 5612,99 грн. - заборгованість за кредитом; 1662,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2469,61 грн. заборгованість за пенею за період з 05.06.2015 року по 26.05.2016 року.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: