Справа №639/9228/16-ц
Провадження №2/639/622/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 26 540, 88 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.12.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 115, 29 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється шляхом надання відповідачем грошових коштів з «1» по «25» число кожного місяця для погашення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком договір.

Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 27.11.2016 року становить 26 540, 88 грн.

14 лютого 2017 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких вона зазначає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» визнає частково.

Зазначає, що дійсно між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена 11.12.2013 року Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до умов угоди, банк надав ОСОБА_1 кредит на строк 24 місяця шляхом установлення кредитної лінії на платіжну картку на потреби в сумі 10 115, 30 грн. в обмін на зобовязання ОСОБА_1 по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється шляхом надання грошових коштів у розмірі 506,17 кожного місяця починаючи з 1 по 25 число строком до 31.12.2015 року.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач ОСОБА_1 визнає частково, зазначаючи, що, на її думку, заборгованість за пенею та відсотками значно перебільшена.

Представник позивача, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 26.12.2016 року, в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала частково, просила суд відмовити в задоволені позову в частині стягнення з неї заборгованості за пенею та відсотками.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що на підставі Анкети-заяви ОСОБА_1 від 15.09.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с. 6)

ОСОБА_1 погодилася, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В судовому засіданні також було встановлено, що 11.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Розділом 1 (реструктуризація заборгованості) Угоди передбачено, що сторони погодили зменшити розмір заборгованості, а саме: відсотки на 291,76 грн., комісію на 74,94 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 496,2 грн., та з 11.12.2013 року розмір заборгованості за Договором становить 11 415,30 грн.

Розділом 2 Угоди (приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток) передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 10 115,30 грн. на строк 24 місяців з 11.12.2013 року по 31.12.2015 року шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 115,30 грн., в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплату процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється шляхом надання грошових коштів у розмірі 506,17 кожного місяця починаючи з 1 по 25 число строком до 31.12.2015 року. (а.с. 7)

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п. 2.1 Угоди (приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток) передбачено, що погашення заборгованості відбувається починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) в сумі 506,17 грн. дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2015 року.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 27.11.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 26 540, 88 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом 10 115,30 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 5 477, 43 грн., заборгованість за пенею та комісією 10 115, 25 грн., штраф 832,90 грн. відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 5)

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми основного боргу та процентів, а також заборгованість за пенею та комісією.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, із змісту ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від. 11.12.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 27.11.2016 року, розмір заборгованості за пенею та комісією становить 4 450 грн. 71 коп.(10 115,25 грн. 5 664,54 грн. = 4 450 грн. 71 коп.) за останній рік. (а.с. 5)

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4 450 грн. 71 коп.

Крім цього, позивач просить стягнути на користь Банку 832, 90 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків погашення заборгованості вказаної в цій Генеральній угоді та Умовах та правилах на строк більше 31 день.

Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, відповідно до п. 1.1.5.23 вказаних умов, також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди.

У постанові пленуму Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 викладена така правова позиція: Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

В п.п. 1.1.5.23 Умов та правил надання банківських послуг та у п. 2.2 Генеральної угоди передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день, так і штрафу, у розмірі 832,90 грн. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені уст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу у розмірі 832,90 грн. задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 10 115,30 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5 477,43 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 450,71 грн., а всього 20 043,44 грн.

На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення від 29.11.2016 року у сумі 1 378 грн. (а.с. 2)

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 212, 214-215, ЦПК України, ст.ст. 257, 258, 360-7, 509, 526, 549, 610, 611, 625, 1048, 1049 1050, 1054, 1054 -1 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2013 року у розмірі 20 043,44 грн. (двадцять тисяч сорок три гривні 44 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович