Справа № 263/6217/16-ц
Провадження №2/263/60/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив встановити факт того, що неприйняття своєчасного рішення Маріупольською міською радою про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу є мовчазною згодою ради. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 25.11.2015 року він подав до Маріупольської міської ради через центр адміністративних послуг копію паспорту, графічні матеріали та клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Б.Хмельницького, 24 у Центральному районі м.Маріуполя. Через місяць замість рішення ради отримав лист-відписку управління земельних відносин міської ради про оприлюднення на офіційному веб-сайті міської ради проекту рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки за вказаним адресом та необхідності його узгодження і тільки після чого його винесуть на розгляд чергової сесії міської ради. Вважає, що неприйняття своєчасного рішення радою є фактом мовчазної згоди міської ради на розробку проекту, яка передбачена Земельним кодексом України. Необхідність задоволення позовних вимог пов'язує з вимогами ст.24 Закону України «Про Держаний земельний кадастр», за якою реєстрація земельної ділянки відбувається за заявою особи, якій рішенням ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, внаслідок чого розроблений проект землеустрою без відповідного рішення суду не буде зареєстрований в кадастровому реєстрі.

Під час судового розгляду справи, до розгляду по суті представник позивача в обґрунтування підстав задоволення позовних вимог надала суду договір на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 18.01.2016 року та лист позивача, адресований голові Маріупольської міської ради ОСОБА_3 про спрямування останньому вказаного договору та повідомлення про звернення позивача за розробленням проекту землеустрою, так як станом на 25.01.2016 року не прийнято рішення Маріупольською міською радою на надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

В судове засідання позивач не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його представник ОСОБА_4 позов підтримала, за наведеними підставами наполягала на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача Маріупольської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. На його думку позивач повинен був звернутися до суду в порядку окремого провадження за ст.256 ЦПК України, а не позовного, крім того, порядок розроблення документації із землеустрою чітко визначений положеннями Земельного кодексу України, які позивач не виконав, оскільки не надав жодного доказу про належне повідомлення Маріупольської міської ради про замовлення розроблення вказаної документації. Надані позивачем суду договір на виготовлення проекту землеустрою та повідомлення відповідач не отримував. Посилання представника позивача на аналогію права, у порівнянні з Законом України «Про Дозвільну систему у сфері господарської діяльності» не має під собою ґрунтовних правових підстав, оскільки визначене поняття мовчазної згоди охоплює зовсім різні правовідносини, які направлені на врегулювання діяльності суб'єктів господарювання.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши в судовому засіданні надані докази, суд вважає, що позивачу слід відмовити у задоволені позову з наступних підстав.

При вирішенні наведених спірних правових відносин суд керується наступними вимогами норм матеріального, процесуального права.

За приписами ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правові відносини.

ОСОБА_1 звернувся 26.11.2015 року до Маріупольської міської ради через Центр адміністративних послуг «Діалог» із письмовою заявою від 26.11.2015 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0028 га в оренду для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за вхідним номером 1-9009 від 26.11.2015 року (а.с.51-52).

Згідно опису документів на отримання адміністративної послуги «Рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду», крім зазначеної заяви встановленого зразка на ім'я міського голови ОСОБА_1 додав: копії паспорта, довідки про ідентифікаційний номер; графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки та її розмір (викопіювання з генплану) (а.с.13-15).

Наведені обставини визнані сторонами та за ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, враховуючи встановлені обставини, позивач ОСОБА_1 виконав вимоги наведеного положення Закону.

За ч.3ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. …У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вказаної вимоги Закону - у місячний строк розглянути клопотання ОСОБА_1 і дати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, відповідач Маріупольська міська рада не виконала, тільки направила позивачу безпідставне повідомлення за вихідним номером 031-384/10 від 18.12.2015 року про підготовлений та розміщений на офіційному ВЕБ-сайті міської ради проект рішення міської рази за зверненням позивача. (а.с.12)

Разом з тим, позивач ОСОБА_1, як особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку мав право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомити Маріупольську міську раду.

За твердженням позивача ОСОБА_1, він виконав наведені вимоги Закону, надавши суду договір на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 18.01.2016 року та лист, адресований голові Маріупольської міської ради ОСОБА_3 про спрямування останньому вказаного договору та повідомлення про звернення позивача за розробленням проекту землеустрою. (а.с.45-46)

З вказаним твердженням не погоджується представник відповідача, оскільки відповідач не отримував такого договору та повідомлення.

Слід зазначити, що за змістом Закону, ОСОБА_1 до письмового повідомлення повинен додати саме укладений сторонами договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але досліджений в судовому засіданні договір від 18.01.2016 року на виконання проекту землеустрою, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємством «ПАЛЕ» не підписаний сторонами, отже, не створює між ними взаємних прав та обов'язків щодо виготовлення проекту.

Також позивачем не надано доказів відправлення відповідачу та отримання ним вказаного повідомлення та договору.

За наведеними обставинами, позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів суду виконання ним вимог Закону щодо спрямування відповідачу письмового повідомлення та договору на виконання робіт із землеустрою.

Надані сторонами документи, відомі їм до звернення з позовом до суду, свідчать про те, що за своїм зверненням ОСОБА_1 не отримав бажаного результату щодо надання Маріупольською міською радою згоди на розробку проекту землеустрою, отже, між сторонами існують спірні правові відносини щодо предмету спору, тому позивач правильно звернувся до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження. З приводу зазначеного, безпідставним є посилання представника відповідача про розгляд справи в порядку окремого провадження.

Частина 3 ст. 123 ЗК України чітко встановлює правило «мовчазної згоди» розпорядника землі. Це правило для особи, що звернулась із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, прирівнює наслідки відсутності відповіді на клопотання до дозволу на розроблення такого проекту.

Законодавець статтею 123 Земельного кодексу України з метою превентивного захисту прав суб'єкта звернення щодо захисту клопотань (заяв) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачив автоматичну можливість отримання такого дозволу внаслідок «мовчазної згоди» (ненадання відповіді у місячний строк).

Відтак відсутність порушеного права заявника ОСОБА_1 унеможливлює його захист. Із цих підстав суд відмовляє йому у задоволенні позову.

Суд вважає, що посилання позивача на необхідність задоволення позовної вимоги, пов'язаної з положеннями ст.24 Закону України «Про Держаний земельний кадастр», за якою реєстрація земельної ділянки відбувається за заявою особи, якій рішенням ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, внаслідок чого розроблений проект землеустрою без відповідного рішення суду не буде зареєстрований в кадастровому реєстрі, є безпідставним, виходячи з наступного.

Дійсно, у даному випадку існує колізія правових норм. З однієї сторони стаття 123 ЗК України надає право особі замовити проект землеустрою без отримання згоди відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у випадку ненадання відповіді на клопотання протягом одного місяця, з іншої сторони ст.24 Закону України «Про Держаний земельний кадастр», ст.50 Закону України «Про землеустрій"» вимагають обов'язкову наявність у проекті землеустрою рішення такого органу про надання дозволу на розроблення проекту і відсутність такого дозволу у проекті є порушенням положень вказаних статей та тягне за собою відмову у погодженні проекту землеустрою, реєстрації земельної ділянки.

Але слід зазначити, що «мовчазна згода» не є сама по собі документом у вигляді рішення ради. На теперішній час не виготовлений проект землеустрою відносно спірної земельної ділянки, він не погоджений, отже, ні з чим звертатися до органу з приводу реєстрації земельної ділянки, з цього приводу відсутні спірні правові відносини, а вирішувати їх наперед суд неспроможний.

Зазначене свідчить про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

На підставі ст. 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову.

Керуючись, ст.ст.10,11,60-61,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту того, що неприйняття своєчасного рішення Маріупольською міською радою про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу є мовчазною згодою ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко