АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом доОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 11 січня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 55000 доларів США на строк до 10 січня 2017 року.

У результаті неналежного виконання умов цього договору утворилася заборгованість, яку відповідач добровільно не погасив.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто суму основної заборгованості за кредитом у розмірі 547 881 грн. 68 коп. Вказане рішення суду не виконано.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу вказаного вище кредитного договору. Того ж дня ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за цим договором ТОВ «Кредитні ініціативи».

___________________________________________________________________

22ц/794/502/2017 р. Головуючий у І інстанції Асташев С.А.

Категорія: 27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Оскільки рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відповідачем не виконано, зобов'язання між сторонами не припинено, а тому на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України банк має право на стягнення відсотків за користування кредитними кошами.

Згідно уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 975 388 грн. 90 коп. станом на 23.10.2015 року та судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Вважає помилковим застосування судом вимог про позовну давність до правовідносин сторін, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом та не просив сягнути всю суму заборгованості відповідно до умов договору.

Просить скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка за довіреністю представляє інтересиОСОБА_3, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пропустило строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування наслідків спливу якого заявив відповідач.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким позов про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 січня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 55000 доларів США на строк до 10 січня 2017 року.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2010 року з відповідача стягнуто суму основної заборгованості за кредитом у розмірі 547 881 грн. 68 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, зокрема й вказаного вище кредитного договору.

Того ж дня ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за цим договором ТОВ «Кредитні ініціативи», а, отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором ОСОБА_3

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-2631цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом установлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на квітень 2009 року.

Зазначене рішення суду відповідачем не виконано, що стверджується сторонами.

Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статі 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Умовами кредитного договору установлено зобов'язання повернення кредиту щомісячними платежами.

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов'язань, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначені правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року та 5 квітня 2017 року.

Оскільки рішення суду щодо повернення кредиту відповідачем не виконано, зобов'язання між сторонами не припинилося, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до наданого банком розрахунку сума заборгованості ОСОБА_3 за відсотками за користування кредитом за період з 28.11.2012 року по 1.11.2015 року становить 529234 грн. 69 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зі ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» слід стягнути 10093 грн 91 коп. судових витрат зі сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2016 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 529 234 гривні 69 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 10093 гривень 91 копійок судових витрат зі сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: