АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/4302/17 Головуючий І інстанції - Горбунова Я.М.
Провадження № 22-ц/790/4563/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.

суддів: - Бровченка І.О.,

-Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменна Анна Анатоліївна, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, -

встановив:

30.03.2017 року ОСОБА_6 звернулася у суд з позовом ОСОБА_4, у якому просила визнати право власності на 2/12 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року відкрито провадження у справі.

31.05.2017 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони на видачу свідоцтв на право власності будь-якій фізичній особі на спадщину, а саме частину спірної квартири до остаточного завершення розгляду цієї справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено. Заборонено видачу свідоцтв на право власності будь-якій фізичній особі на спадщину, а саме частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилися після смерті ОСОБА_8 до остаточного розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, як незаконну. Представник відповідача зазначив, що оскільки ОСОБА_6 звернулася до суду з фіктивним позовом та понад строки, передбачені ст. 157 ЦПК України, то забезпечення такого позову є неправомірним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб визначений законом.

Судова колегія приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір стосовно права власності на вищевказану квартиру та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Застосований судом вид забезпечення позову передбачений п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України, захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на її користь і не порушує права інших осіб.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не спростовують мотивованих висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 151-153, ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський