Справа № 522/656/17
Провадження № 2/522/1419/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

20 липня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 10травня2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого вона передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) дол. США. Договір було укладено строком на 3 роки. Протягом періоду з 10 травня 2008 року до 10 травня 2011 року відповідачка частинами повертала гроші. Станом на 10 травня 2008 року вона повернула позивачці ОСОБА_1 9 800 (дев'ять тисяч вісімсот) дол. США. 10 травня 2008 року за взаємною згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк дії договору позики було продовжено ще на 3 роки. Залишок становив - 60 200 (шістдесят тисяч двісті) дол. США - відповідачка зобов'язалась повернути ОСОБА_1 до 31 грудня 2014 року.

Протягом періоду з 10 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року Відповідачка частинами повертала кошти ОСОБА_1, проте станом на 31 грудня 2014 року у неї утворилася заборгованість, у розмірі - 45 200 (сорок п'ять тисяч двісті) дол. США. Останній платіж ОСОБА_2 здійснила 18 червня 2014 року; після цього відповідачка припинила повертати грошові кошти за договором позики ОСОБА_1, пояснюючи це відсутністю у неї коштів.

Тому, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 10 травня 2008 року, у розмірі 45 200 (сорок п'ять тисяч двісті) дол. США, що станом на 13 січня 2017 року складає в еквіваленті 1 186 952, 00 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні.

ОСОБА_1 У судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 524, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено що 10 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивачка передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) дол. США зі строком повернення до 10 травня 2011 року.

Вказані кошти були отримані відповідачкою, що підтверджується відповідною розпискою підписаною власноруч ОСОБА_2

Відповідачка частинами повертала гроші. Станом на 10 травня 2008 року загалом вона повернула позивачці ОСОБА_1 9 800 (дев'ять тисяч вісімсот) дол. США. 10 травня 2008 року за взаємною згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк дії договору позику було продовжено ще на 3 роки. Залишок богу - 60 200 (шістдесят тисяч двісті) дол. США - відповідачка зобов'язалась повернути ОСОБА_1 до 31 грудня 2014 року.

Протягом періоду з 10 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року відповідачка частинами повертала кошти ОСОБА_1, проте станом на 31 грудня 2014 року у неї утворилася заборгованість, у розмірі - 45 200 (сорок п'ять тисяч двісті) дол. США. Останній платіж ОСОБА_2 здійснила 18 червня 2014 року, після цього відповідачка припинила повертати грошові кошти за договором позики ОСОБА_1, пояснюючи це відсутністю у неї коштів.

На даний час по укладеному договору позики розрахунок не проведений, ОСОБА_2 ухиляється від повернення боргу.

Таким чином, невиконання відповідачкою умов договору позики від 10травня 2008 року підтверджується наявністю в позивачки розписки, підписаною власноручно ОСОБА_2

У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якийпосвідчуєпереданняйомупозикодавцемвизначеноїгрошовоїсумиабовизначеноїкількості речей.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що надання відповідачем особистої письмової розписки узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України, як підтвердження факту укладення договору позики.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Аналогічна позиція закріплена також в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13, та в ухвалі ВССУ від 18 травня 2016 року.

Досліджуючи в судовому засіданні оригінал розписки від 10 травня 2008 року суд приходить до висновку, що вона є належним доказом укладення договору позики між сторонами, оскільки в ній зазначена дата отримання коштів від позивача та їх розмір, дата повернення позики - 10 травня 2011 року.В подальшому було продовжено строк повернення позики до 31 грудня 2014 року.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 10травня 2008 року у розмірі 45 200, 00 дол. США відповідачкою не повернено у встановлений термін.

Тому, загальна сума заборгованості відповідачки перед ОСОБА_1 за договором позики становить 45 200, 00 дол. США, що станом на 13січня 2017 року становить 1 186 952, 00 грн.

У судовому засіданні доведено, що у зв'язку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачку.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповіднодо ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечит ьзагальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 524, 526, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 10травня 2008 року у розмірі 1 186 952, 00 (один мільйони сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві ) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.Б. Свячена