АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 Желудкова Владислава Володимировича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 Желудков Владислав Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Помилковим вважає висновок суду про те, що понесені ОСОБА_3 витрати на оренду автомобіля є витратами, яких він зазнав у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності, а не матеріальною шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України, так як необхідність витрачати вказані кошти виникла саме через винні дії відповідача, внаслідок яких позивач втратив можливість використовувати належний йому транспортний засіб для провадження своєї діяльності. Зазначив, що надання послуг з нерегулярного перевезення пасажирів є єдиними джерелом доходу позивача, а тому знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди зумовило необхідність орендувати інший автомобіль, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що подані ним квитанції на підтвердження оплати зберігання залишків автомобіля на автостоянці не є належним доказом, так як не відповідають вимогам щодо форми і змісту розрахункового документу, оскільки позивач надав ті квитанції, які йому було видано обслуговувачем автостоянки та не відповідає за їх зміст. Посилався на те, що з відповідача на його користь також необхідно стягнути витрати на правову допомогу, оскільки ОСОБА_3 зазнав цих витрат саме в зв'язку з необхідністю захищати в судовому порядку свої права на відшкодування тих витрат, які ним понесено з вини відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3Желудков Владислав Володимирович повністю підтримавдоводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 судове засыдання не з"явився. про день та час слуханння справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомив. а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2014 року на перехресті вулиць Вишгородська - Мостицька у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобілем «Ford»,д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток, заподіяний внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в розмірі 152200 грн., витрати на транспортування транспортного засобу, в розмірі 500 грн., витрати на паркування автомобіля в розмірі 1092 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5517,07 грн., судовий збір в розмірі 1562, 28 грн., а всього 161 871,35 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_6 пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на транспортування транспортного засобу, паркування автомобіля, моральної шкоди та в частині відмови у стягненні витрат на заміну зіпсованого номерного знаку та ухвалено в цій частині нове рішення про стягннення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрат на транспортування транспортного засобу у розмірі 970 грн., витрат на паркування автомобіля - 6344 грн., витрат на заміну зіпсованого номерного знаку - 300 грн., 5000 грн. - моральної шкоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи ліцензії серія НОМЕР_4 від 13 червня 2012 року та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія НОМЕР_5 від 26 квітня 2007 року, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює діяльність із надання послуг по перевезенню пасажирів (внутрішні перевезення пасажирів на таксі, внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення).

Згідно ліцензійної картки НОМЕР_7, виданої Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті, автомобіль марки «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 зареєстрований як такий, що використовується ОСОБА_3 в підприємницькій діяльності, при наданні послуг з перевезення пасажирів легковим транспортом на замовлення, перевезення пасажирів на таксі.

30 грудня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 було укладено Договір оренди автомобіля, відповідно до умов якого позивачу було надано в оренду автомобіль «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_6, на строк з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, зі сплатою орендної плати в розмірі 7 000,0 грн. щомісячно.

Договором передбачено, що автомобіль буде використовуватись ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності в галузі надання послуг з нерегулярних перевезень пасажирів (діяльність таксі).

Актом прийому - передачі від 091 січня 2016 року підтверджується факт отримання ОСОБА_3 орендованого автомобіля «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_6.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи рахунків - фактур, актів надання послуг та платіжних доручень, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено орендодавцю ОСОБА_7 орендну плату за користування автомобілем в розмірі 84 000,0 грн..

Пошкоджений після дорожньо транспортної пригоди автомобіль «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 зберігається ОСОБА_3 на автомобільній стоянці № 8 за адресою м. Київ, вул. Бальзака, 55-А, що обслуговується Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркувальні системи».

Згідно товарних чеків на оплату отриманих послуг та довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркувальні системи», за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено 2 450,00 грн. за зберігання залишків автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 на автостоянці.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, якою є витрати на оренду автомобіля в розмірі 84 000,00 грн. та витрати на оплату зберігання залишків автомобіля на автостоянці в розмірі 2 450,00 грн., ОСОБА_3 посилався на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди належний йому автомобіль було знищено, а тому він, як підприємець, що надає послуги з нерегулярного перевезення пасажирів, поніс додаткову шкоду, яка полягає в необхідності оплачувати взятий в оренду для продовження трудової діяльності автомобіль. Також, у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення з нього відшкодування шкоди, позивач не може виконати рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року в частині щодо передачі ОСОБА_6 залишків автомобіля «DaewooGentra», д.н.з. НОМЕР_3, змушений зберігати його на автостоянці, а тому несе регулярні витрати по оплаті такого зберігання, що також є шкодою, завданою внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на оренду автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що понесені витрати в розмірі 84 000,00 грн. не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, так як вказані кошти були сплачені позивачем в ході організації своєї підприємницької діяльності, яку він провадить на власний ризик, крім того, прямий причинно - наслідковий зв'язок між сплатою даних сум та подією, внаслідок якої ОСОБА_3 заподіяно шкоду, відсутній.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналізуючи зміст статті 22 ЦК України, варто зробити висновок про те, що віднесення понесених особою витрат до збитків можливе за наявності об'єктивного зв'язку між виникненням необхідності понести такі витрати та знищенням/пошкодженням речі внаслідок неправомірної поведінки іншої особи, тобто подія заподіяння шкоди повинна зумовлювати подальше понесення витрат.

Суд першої інстанції зміст ст. 22 ЦК України не прийняв до уваги, не врахував, що з матеріалів справи вбачається наявність послідовного причинного зв'язку між знищенням автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 та необхідністю орендувати автомобіль «SkodaRoomster», д.н.з. НОМЕР_6, а тому помилково послався на те, що оренда вказаного транспортного засобу є особистим рішенням позивача в ході ведення ним своєї підприємницької діяльності, що прийняте останнім на власний розсуд, а тому орендні платежі не можна вважати витратами, понесеними в зв'язку зі знищенням транспортного засобу.

За правилом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази: свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_3 як фізичної особи - підприємця Серія НОМЕР_5 від 26 квітня 2007 року, ліцензію Серія НОМЕР_4 від 13 червня 2012 року про надання ОСОБА_3 дозволу на виконання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі і перевезень пасажирів на замовлення легковим транспортом, ліцензійну картку НОМЕР_7 про реєстрацію автомобіля марки «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 як такого, що використовується при наданні послуг з перевезення пасажирів легковим транспортом на замовлення і перевезення пасажирів на таксі, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що знищений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль використовувався ним при наданні послуг із перевезення пасажирів на замовлення, що є його основним видом підприємницької діяльності, та пошкодження цього автомобіля призвело до неможливості провадити свою діяльність в подальшому.

Дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 відбулася 10 грудня 2014 року, а договір оренди автомобіля «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_6, було укладено 30 грудня 2015 року, тобто після цієї події.

Враховуючи, що в договорі оренди автомобіля від 30 грудня 2015 року було прямо встановлено, що автомобіль «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_6 буде використовуватись ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності в галузі надання послуг з нерегулярних перевезень пасажирів (діяльність таксі), наявні підстави вважати, що вказаний автомобіль було орендовано на заміну знищеному автомобілю «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи ОСОБА_3 про те, що витрати на оренду автомобіля «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_6 є витратами, які він поніс у зв'язку зі знищенням належної йому речі - транспортного засобу, а тому, ці витрати варто вважати збитками, які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 22 ЦК України.

Стаття 1192 ЦК України закріпила, що, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Оскільки з поданих позивачем доказів вбачається прямий об'єктивний причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо - транспортною подією, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_6, та виникненням у ОСОБА_3 необхідності орендувати транспортний засіб і сплачувати орендні платежі, щоб продовжувати свою підприємницьку діяльність, яка напряму залежить від наявності автомобіля, колегія суддів вважає, що грошові кошти в розмірі 84 000,00 грн., сплачені на виконання договору оренди автомобіля від 30 грудня 2015 року, є збитками, що понесені позивачем, а тому, підлягають відшкодуванню шляхом стягнення цієї суми з відповідача.

Позивачем ОСОБА_3 також було заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_6 витрат, понесених в зв'язку з зберіганням залишків автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 на автомобільній стоянці, в розмірі 2 450,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні даних позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що понесення цих витрат належним чином не підтверджене, оскільки подані позивачем розрахункові документи не відповідають вимогам закону щодо змісту та форми.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись також не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року було зобов'язано ОСОБА_6 сплатити на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди 152 200,00 грн., що є різницею між отриманою позивачем страховою виплатою та ринковою вартістю постраждалого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіля, який було визнано фізично знищеним, а його ремонт - економічно необґрунтованим.

Одночасно, у зв'язку зі стягненням з відповідача на користь позивача ринкової вартості автомобіля, ОСОБА_3 зобов'язано передати ОСОБА_6 пошкоджений транспортний засіб марки «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 та довідки Ємільчинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області №946 від 09 серпня 2017 року, наразі ОСОБА_6 рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року в повному обсязі не виконані.

З огляду на таке, позивачем залишки автомобіля «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 відповідачу не було передано.

Таким чином, ОСОБА_3 продовжує зберігати пошкоджений автомобіль «DaewooGentra», д.н.з. НОМЕР_3 на автостоянці за адресою м. Київ, вул. Бальзака, 55-а, за що сплачує власні кошти.

Вказана обставина підтверджується також довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркувальні системи», в якій зазначено, що транспортний засіб «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 в період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року перебував на автостоянці за адресою м. Київ, вул. Бальзака, 55-А, та за його зберігання ОСОБА_3 сплачено грошові кошти в розмірі 2 450,00 грн..

Надані позивачем на підтвердження цієї обставини до суду першої інстанції товарні чеки, із відтиском штампу про сплату та зазначенням державного номерного знаку автомобіля, за зберігання якого внесено кошти, є належним підтвердженням дійсного понесення ОСОБА_3 даних витрат на загальну суму 2 450,00 грн..

При цьому, суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаним документам, помилково дійшов висновку про те, що останні є неналежним доказом, із посиланням на Положення про форму та зміст розрахункових документів, оскільки вказане Положення не встановлює вимог щодо такого виду розрахункового документу як товарний чек.

При цьому, як вбачається з Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», товарний чек може бути розрахунком документом, який підтверджує факт надання послуг.

Таким чином, за відсутності в Положенні про форму та зміст розрахункових документів встановлених вимог до форми такого розрахункового документу як товарний чек, варто вважати, що його форма може бути довільною, а тому, правових підстав не приймати до уваги подані ОСОБА_3 товарні чеки, видані йому на підтвердження внесення оплати за зберігання на автостоянці транспортного засобу, відсутні.

Суд першої інстанції вказані положення законодавства не врахував, помилково послався на недоведеність понесення позивачем витрат в розмірі 2 450,00 грн. за зберігання автомобіля та безпідставно відмовив в задоволені вимог про їх стягнення.

Так як матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3, до виконання відповідачем рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, продовжує зберігати автомобіль «Daewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_3 на автостоянці за адресою м. Київ, вул. Бальзака, 55-а, за що сплачує грошові кошти в розмірі 350,00 грн. щомісяця, понесення ним цих витрат прямо пов'язане із фактом фізичного знищення автомобіля внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та зумовлене цією подією, колегія суддів вважає, що кошти в розмірі 2 450,00 грн., сплачені за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року, підлягають відшкодуванню шляхом стягнення цієї суми із ОСОБА_6.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 Желудкова Владислава Володимировича є обґрунтованими, рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 86 450,00 грн..

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог, вирішенню також підлягає питання щодо розподілу відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 заявлено вимоги про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 808,11 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3 300,00 грн..

Стаття 79 ЦПК України визначає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 23 липня 2015 року між ОСОБА_3 та адвокатом Желудковим Владиславом Володимировичем було укладено договір № 8/2015 про надання правової допомоги.

Відповідно до положень договору, Желудков Владислав Володимирович, як адвокат, зобов'язався надати ОСОБА_3 правову допомогу, зокрема і по наданню консультацій, складанню позовних заяв, представленню інтересів клієнта в усіх судових установах шляхом участі в судових засіданнях.

Згідно п. 3.1 договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 550,00 грн. за годину роботи.

Як встановлено з прибуткового касового ордеру № 1 від 17 січня 2017 року, ОСОБА_3 на користь Желудкова Владислава Володимировича було сплачено гонорар за договором № 8/2015 про надання правової допомоги в розмірі 3 000,00 грн..

В обґрунтування розміру такого гонорару адвокатом Желудковим Владиславом Володимировичем подано Акт виконаних робіт, згідно якого ним було надано клієнту наступні послуги: 09 грудня 2016 року проведено аналіз матеріалів справи, визначено правову позицію та підготовлено текст позовної заяви - всього дві години на сукупну вартість 1100,00 грн., 16 березня 2017 року участь в судовому засіданні - всього дві години на сукупну вартість 1100,00 грн., 07 червня 2017 року участь в судовому засіданні - всього дві години на сукупну вартість 1100,00 грн..

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Аналізуючи поданий адвокатом Желудковим Владиславом Володимировичем акт виконаних робіт, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зазначені в розрахунку види наданої правової допомоги, такі як підготовка позовної заяви, участь у судових засіданнях відповідають змісту Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому вимоги щодо компенсації їх оплати є обґрунтованими.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2017 року судове засідання не проводилося у зв'язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, про що свідчить довідка за підписом секретаря судового засідання на аркуші справи 59.

Таким чином, оплата послуг адвоката за участь в судовому засіданні 16 березня 2017 року у розмірі 1100,00 грн. не підлягає компенсації, оскільки відомостей про проведення такого засідання матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає підтвердженими вимоги про стягнення компенсації витрат на правову допомогу на загальну суму 2200,00 грн., за послуги по підготовці позовної заяви та участь в судовому засіданні 07 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції було задоволено, підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 2 200,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 808,11 грн. підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення цих сум з відповідача ОСОБА_6.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 22,1192 ЦК України, ст.ст. 79, 84, 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 Желудкова ВладиславаВолодимировича задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_8) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9) 86 450,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_8) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9) у відшкодування витрат на правову допомогу 2200,00 грн., у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 808,11 грн., а всього 4 008,11 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: