АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

05 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м.Києва, Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м.Києві, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони його відчуження,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року,

встановила:

у липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити з-під арешту належну йому квартиру АДРЕСА_1 та вилучити запис про її обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, посилаючись на те, що арешт на вказане майно було накладено в ході проведення досудового слідства у кримінальній справі відносно нього, однак у січні 2011 року арешт було скасовано, а кримінальну справу закрито. У червні 2016 року позивачу стало відомо, що арешт з належного йому майна знято не було, у зв'язку з чим він звернувся до суду.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 18 травня 2010 року слідчим Київської міської транспортної прокуратури в ході досудового слідства у кримінальній справі, порушеній щодо позивача було накладено арешт на належну йому квартиру №62 по вул. Інститутській в м.Києві. Зазначав, що 10 січня 2011 року арешт було скасовано, копію постанови направлено до Першої Київської державної нотаріальної контори для виконання та зняття арешту. Позивач вказував на те, що у червні 2016 року йому стало відомо про те, що арешт з належного йому майна знято не було.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення або невизнання відповідачем його прав. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивач є власником спірного майна та позбавлений свого законного права вільно їм розпоряджатись у зв'язку з тим, що постанова Київської транспортної прокуратури від 10 січня 2011 року про скасування арешту квартири виконана не була та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження даної квартири. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, були предметом перевірки та отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Постановою старшого слідчого Київської транспортної Прокуратури від 18 травня 2010 року в рамках кримінальної справи, порушеної відносно позивача, було накладено арешт на належну ОСОБА_1 квартиру.

Постановою заступника Київського транспортного прокурора від 10 січня 2011 року даний арешт було скасовано у зв'язку із закриттям кримінальної справи.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

При зверненні до суду ОСОБА_1 посилався на положення ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно положень якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно про зняття з нього арешту. Однак, в даному випадку, арешт на майно було накладено в ході досудового розслідування кримінальної справи, а не у виконавчому провадження, а тому дані посилання не можуть бути взяті судом до уваги.

Матеріали справи містять копію відповіді Прокуратури м.Києва від 12 липня 2016 року, з якої вбачається, що після ліквідації Київської транспортної прокуратури матеріали кримінальної справи, в межах якої було накладено арешт на спірне майно, до слідчого управління прокуратури м.Києва не передавались. Однак, вказані обставини не можуть бути підставою для розгляду питання про зняття арешту з майна в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки такий арешт було накладено в ході досудового розслідування кримінальної справи.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/35825/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8970/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.