Справа № 357/514/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3038/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 52 07.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу Київського обласного центру олімпійської підготовки про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.01.2017 року йому повідомили про виданий наказ директора Комунального закладу Київський обласний центр олімпійської підготовки за №1-к від 03.01.2017 року про звільнення його з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи КЗ КОЦОП в зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці відповідно до вимог п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як він винесений відповідачем у порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, без належного дотримання порядку вивільнення працівників, передбаченого нормами трудового законодавства.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи та поновити на зазначеній посаді і стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу з 03.01.2017року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 28.12.2011 року був зарахований на посаду заступника директора з спортивної роботи за наказом №1 від 03.01.2012 року. Та 07.05.2013 року позивача було звільнено з займаної посади за вчинення за місцем роботи розкрадання майна, встановленого постановою суду , згідно ст. 40 п.8 КЗпПУ. Наступного дня, 08.05.2013 року, позивача зараховано на посаду методиста, а з 01.12.2013 року позивача, знову, було переведено на посаду заступника директора з навчально-спортивної роботи за Наказом №124к (а.с.55).

В подальшому трудова книжка містить два записи про зарахування позивача на посаду тренера за суміщенням та запис про звільнення з роботи за ст.. 36 п.6 КЗпПУ від 03.01.2017 року. Наведене підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с.111-112).

Встановлено, що 02.11.2016 року в.о. директора Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» (на підставі положення про заклад та п.п. 2.1, 2.2 розділу 2, п. 6.3 розділу 6 колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на 2015- 2020р.р.), видав наказ № 44 «Про перехід на контрактну основу», відповідно до якого заклад з 2017 року повністю перейшов на контрактну основу співпраці. Зазначене підтверджено копією Наказу №44 (а.с.31).

Також, 02.11.2016 року було проведено загальні збори працівників Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на яких був присутній позивач та на яких було доведено до відома всіх присутніх вказаний наказ №44 від 02.11.2016р. «Про перехід на контрактну основу», копію цього наказу було вивішено на дошці оголошень закладу для ознайомлення, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки, які є працівниками даного закладу і які були присутніми на цих загальних зборах, ознайомилися з виданим наказом та які уклали чи переуклали контракти і залишилися працювати в даному закладі.

Пунктом 2 Наказу №44 від 02.11.2016р. передбачено обов'язок заступника директора із спортивної роботи ОСОБА_2 та заступника директора з господарської роботи ОСОБА_3 довести наказ до відома підпорядкованих їм працівників.

Відповідно доповідної записки від 03.11.2016р. заступника директора з господарської роботи ОСОБА_3, - ним було доведено до відома підлеглих працівників про Наказ № 44 від 02.11.2016 року «Про перехід на контрактну основу» (доповідна записка додається). Наведене підтверджено копією даної доповідної (а.с.33).

Встановлено, що 03.01.2017 року позивача було звільнено з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи з 03.01.2017 року згідно ст.. 36 п.6 КЗпП України - відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Наведене підтверджено копією наказу про звільнення з роботи (а.с.5). Також, матеріали справи містять Акт комісії від 03.01.2017 року про відмову від підписання контракту заступника директора з спортивної роботи ОСОБА_2, підписаний трьома особами ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 (а.с.51,52).

Встановленим є те, що профспілкова організація в КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки» відсутня.

Встановленим є те, що в день звільнення позивача з роботи, з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки, як зазначила представник відповідача, КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки» є бюджетним закладом. Фінансування закладу здійснюється тільки після затвердження річного бюджету та цільового спрямування коштів до юридичної особи в тому числі і на заробітну плату працівників. Згідно вимог ст.116 КЗпП України бухгалтерією КЗ КОР «КОЦОП» 03.01.2017р., (в день звільнення позивача)було здійснено нарахування сум, належних позивачу при звільненні та в подальшому, з моменту надходження коштів, з позивачем було проведено повний розрахунок, що не заперечив позивач.

Крім того, встановлено, що про належні до виплати суми позивача було повідомлено листом від 08.02.2017р. № 01-13/53 (лист додається). Після відкриття фінансування на 2017 рік і надходження на рахунок коштів, 09.02.2017 року було здійснено виплату всіх належних вивільненому працівнику ОСОБА_2 сум у повному обсязі, що стверджується довідкою № 13 від 09.02.2017р.

Тим самим, суд першої інстанції так і колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги твердження позивача- апелянта, що Наказ №44 не був виданий 02.11.2016року, що ніяких загальних зборів колективу не було. Однак, така позиція не знайшла свого підтвердження в суді першої інстанції, оскільки сам позивач не заперечив свій особистий підпис на звороті наказу №44 від 02.11.2016р. Жодного належного та допустимого доказу своїх пояснень з даного приводу не надав.

Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3, який є заступником директора по господарській роботі, ОСОБА_7, який з 2012 року працює тренером закладу, ОСОБА_8, який працює водієм в КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки», суду показали, що 02.11.2016 року новий в.о.директора закладу зібрав збори, повідомив про перехід всіх працівників закладу на контракту основу, після зборів було вивішено в фойє на дошці оголошень Наказ №44 «Про перехід на контрактну основу». Зокрема, свідок ОСОБА_3 суду показав, що збори відбулися 02.11.2016року в першій половині дня, в кабінеті секретаря свідок підписав Наказ №44, після зборів він був зобов'язаний повідомити всіх своїх підлеглих працівників про наказ керівництва, що і зробив, деяким працівникам телефонував. Свідок зазначив, що в грудні 2016 року особисто уклав контракт. Свідок ОСОБА_7 суду показав, що більшість працівників закладу завжди працювали за контрактом. 02.11.2016 року нове керівництво повідомило про Наказ №44, весь колектив знав про збори де буде обговорюватися питання контрактної основи праці для всіх працвників закладу. Свідок ОСОБА_8 суду показав, що на зборах 02.11.2016 року, які вів в.о. директора було повідомлено колектив про контрактну основу. Всі погодилися, крім гр.ОСОБА_9 Збори проводилися в першій половині дня, було присутніх близько 30 осіб. Свідок в грудні 2016 року уклав контракт та продовжує працювати.

Встановлено, що матеріалах справи міститься доповідна записка секретаря Бриж О.А. від 02.11.2016р., в якій секретар доводить до відома керівника, що при друкуванні наказу, була допущена помилка: замість «02 листопада 2016р.» помилково вказано дату «02 жовтня 2016р.» (а.с.32). Також, в самому Наказі № 44, в нижньому лівому куті, зазначена дата «02.11.2016року». Відповідно до витягу з журналу реєстрації наказів керівника з основної діяльності - наказ № 44 «Про перехід на контрактну основу» зареєстрований датою 02.11. 2016р. за № 44.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією и посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівників повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу.

Колективний договір - локальний нормативно-правовий акт суб'єкта господарювання, який укладається відповідно до ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Згідно зі ст. 10 КзпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально- економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Конвенцією Міжнародної організації праці N 98 «Про застосування принципів права на організацію і ведення колективних переговорів» (стаття 4), яка ратифікована Україною, та Рекомендацією МОП N 91 (р. II, п. 2) передбачено укладання колективного договору на добровільних засадах, а під колективним договором розуміють усяку письмову угоду щодо умов праці та найму, яка укладається, з одного боку, між роботодавцем, групою роботодавців, а з іншого- однією чи кількома організаціями працівників, належним чином обраних і уповноважених згідно з законодавством країни.

Статтею 18 КЗпП України встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від туго, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Рекомендацією МОП від 6 червня 1951 року N 91 щодо колективних договорів передбачено зобов'язання, що випливають з колективних договорів: 1) Усякий колективний договір має зв'язувати сторони, що його підписали, а також осіб, від імені яких його укладено. Роботодавці і працівники, пов'язані колективним договором, не повинні вносити до трудових договорів умови, котрі суперечать поженням колективного договору. 2)Положення трудових договорів, котрі суперечать активному договорові, мають визнаватися за недійсні і автоматично замінюватись на відповідні положення колективного договору. 3)Положення трудових договорів, сприятливіші для ПРАЦІВНИКІВ, ніж положення колективного договору, не повинні визнаватися за такі, що суперечать колективному договору.4) Якщо практичне застосування положень колективних договорів забезпечується самими учасниками цих договорів, то передбачені у попередніх пунктах положення не можуть тлумачитися в розумінні тоги щодо проведення заходів законодавчим порядком. Положення колективного договору мають поширюватися на всіх ПРАЦІВНИКІВ відповідних категорій, які працюють на охоплених колективним договором підприємствах, якщо в ньому не передбачено інше.

Статтею 6 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено неприпустимість заборони діяльності щодо укладення та виконання колективних договорів і угод. Забороняється будь-яке втручання, яке може обмежити законні права працівників та їх представників або заборонити їх здійснення, з боку органів представницької і виконавчої влади та господарського управління, політичних партій, роботодавців при укладенні та виконанні колективних договорів, угод.

Після укладання колективні договори підлягають повідомній реєстрації місцевими органами державної виконавчої влади. Порядок реєстрації колективних договорів визначається Положенням про порядок повідомної реєстрації галузевих і регіональних угод, колективних договорів, затвердженим постановою КМУ від 05.04.94 р. №225.

Так, Колективний договір між адміністрацією і трудовим колективом Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на 2015-2020р.р. був прийнятий та затверджений загальними зборами трудового колективу Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» 10.09.2015р. , погоджений Управлінням молоді та спорту Київської обласної державної адміністрації, зареєстрований Білоцерківською районною державною адміністрацією 21.09.2015р. за № 204-482 (аю.с.35-42).

Пунктом 6.3. даного Колективного договору передбачено, що контрактна форма договору встановлюється для всіх працівників КЗ КОР КОЦОП.

Так, колегія суддів не бере до уваги посилання позивача- апелянта на п. 15 Положення про центр олімпійської підготовки, затвердженого постановою КМ України від 07.09.2011 року №948 з якого слідує, що з тренером центру укладається трудовий договір.

Згідно ч.3 ст. 21 КЗпПУ особливою формою трудового договору є контракт і даним Положенням не заперечене укладення контракту. Крім того, як вбачається з позовних вимог позивач бажає бути поновленим в КЗ КОР КОЦОП саме на посаді заступника директора з навчально-спортивної роботи, а не на посаді тренера. Позивач в судовому засіданні пояснив, що в день його звільнення йому пропонували посаду тренера, але він бажав залишитися на посаді заступника директора.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції проте, що позивач-апелянт не надав жодного доказу обґрунтувань своїх позовних вимог. Натомість, надано докази того, що за 2 місяці до вивільнення позивача було видано Наказ №44 «Про перехід на контрактну основу» від 02.11.2016року, який було доведено до відома всім працівникам закладу і безпосередньо позивачу, про що свідчить його особистий підпис на звороті оригіналу цього наказу; надано докази того, що позивач відмовився укласти контракт , що підтверджено Актом про відмову від 03.01.2017 року, докази того, що з 2017 року відбулася зміна істотних умов праці в КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки», тобто весь колектив був переведений на контрактну основу співпраці.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: