Справа № 125/1267/16-ц Провадження № 22-ц/772/351/2017Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 23Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Сопруна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянта, відповідача фізичної особи - під-приємця ОСОБА_2, його представника, адвоката Черняк О.А., представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Максимчука А.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Барської міської ради Вінницької

області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про ви-

знання недійсними рішень Барської міської ради Вінницької області, до-

говорів оренди землі,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся у Барський районний суд Він-ницької області з позовом до Барської міської ради Вінницької області, фізич-ної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень органу міс-цевого самоврядування, договорів оренди землі, посилаючись на наступні об-ставини ( а. с. 2-7 ). Згідно рішення виконавчого комітету Барської міської ради від 31 березня 2009 року № 110 позивач здійснював торгівлю будівельними ма-теріалами на земельній ділянці, визначеній рішенням виконавчого комітету міської ради від 31 березня 2009 року № 110. У 2014 році ФОП ОСОБА_2 став вимагати у ОСОБА_4 плату за використання місця для торгівлі, посилаю-чись на належність йому цієї земельної ділянки. Після звернення у міську раду з цього питання позивачеві стало відомо про наявність рішення 19 сесії Барсь-кої міської ради 6 скликання від 16 лютого 2012 року «Про затвердження тех-нічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчу-ють право оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_2», яким останньому за ра-хунок земель житлової та громадської забудови міста терміном на три роки фактично надано в оренду для комерційної діяльності земельну ділянку пло-щею 0,04 га по АДРЕСА_1 біля незавершеного будівництвом готелю. 01 березня 2012 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування з ФОП ОСОБА_2 укладений договір оренди землі, заре-єстрований у відділі Держкомзему у Барському районі 17 квітня 2012 року за № 06085. В подальшому рішенням 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31 жовтня 2013 року орендованій ОСОБА_2 земельній ділян-ці присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1, а термін дії до-говору оренди продовжений до 31 грудня 2062 року ( на 49 років ).

Вважаючи прийняті органом місцевого самоврядування рішення та укладені з ФОП ОСОБА_2 правочини недійсними, вимагаючи визнання їх такими, ОСОБА_4 у позовній заяві зазначав наступні для цього підстави.

На підставі норм Конституції України, Земельного та Цивільного кодексів України, враховуючи відсутність на наданій ФОП ОСОБА_2 земельній ділян-ці об'єктів нерухомого майна, інших об'єктів інфраструктури, спірна земельна ділянка комунальної власності мала б передаватися в оренду виключно на кон-куретних засадах, але позивача позбавлено можливості взяти участь в аукціоні, оскільки останній взагалі не проводився. У договорах оренди земельної ділян-ки, укладених між відповідачами у справі, відсутній її кадастровий номер, що свідчить про порушення вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі».

ОСОБА_4 просив суд визнати недійсними рішення 19 сесії Барської місь-кої ради 6 скликання від 16 лютого 2012 року «Про затвердження технічної до-кументації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_2», рішення 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31 жовтня 2013 року «Про надання поштової адреси зе-мельній ділянці, продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_2», визнати недійсними договори оренди землі від 01 березня 2012 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Барському районі 17 квітня 2012 року за № 06085 та від 12 грудня 2013 року, укладені з ФОП ОСОБА_2

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволений повністю. Визнані недійсними рішення 19 сесії Барської міської ради 6 скликання від 16 лютого 2012 року «Про затвер-дження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_2», рішення 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31 жовтня 2013 року «Про надання пош-тової адреси земельній ділянці, продовження терміну дії договору оренди зе-мельної ділянки ФОП ОСОБА_2», визнані недійсними договори оренди землі від 01 березня 2012 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Барському районі 17 квітня 2012 року за № 06085 та від 12 грудня 2013 року, укладені між Барською міською радою Вінницької області та ФОП ОСОБА_2 ( а. с. 121-126 ).

Додатковим рішенням Барського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року ( а. с. 160-161 ) стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 1102,40 гривні судового збору; з Барської міської ради та ФОП ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 2204,80 гривні у відшкодування понесених судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим 05 грудня 2016 року рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задово-ленні позову у повному обсязі ( а. с. 131-136 ). Апелянт вважає оскаржуване рі-шення безпідставним, необгрунтованим, таким, що не відповідає нормам мате-ріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

14 лютого 2017 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ФОП ОСОБА_2 про скасування судового рішення від 05 грудня 2016 року та закриття провадження у справі з тієї підстави, що даний спір виник між суб'-єктом господарювання і власником землі з приводу передачі її у користування. Відповідно до положень ГПК України такий спір, на думку апелянта, підлягає розгляду господарським судом ( а. с. 166 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, клопотання апелянта про закрит-тя провадження у справі, дослідивши в сукупності наявні в ній докази, переві-ривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задово-ленню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Частиною першою статті 11 цього Кодексу передбачено, що суд розгля-дає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на під-ставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються норма-ми чинного Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», нормами Цивільного кодексу України в частині щодо визнання правочинів не-дійсними, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання вико-ристання земель на умовах оренди.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Барської міської ра-ди Вінницької області від 31 березня 2009 року № 110 «Про впорядкування тор-гівлі будівельними матеріалами з вантажних автомобілів» надано дозвіл під-приємцям здійснювати торгівлю будівельними матеріалами з вантажних авто-мобілів між автозаправною станцією «ОККО» та недобудованою будівлею го-телю. Дане рішення по даний час чинне, ніким не оскаржувалося, не скасоване, не відмінене. У 2014 році ФОП ОСОБА_2 почав вимагати грошову плату за місця на цій земельній ділянці. Після звернення у червні 2016 року до міської ради з приводу законності дій ОСОБА_2 позивачу стало відомо про існуван-ня оскаржуваних ним рішень та договорів оренди землі. Керуючись нормами статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 203, 215, 374, 648 ЦК України, статей 5, 80, 84, 116, 122-124, 127, 128 Земельного кодексу України, статтями 1, 4-6, 11, 13, 15, 17, 19, 34, частиною другою статті 16 Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції підкреслив, що зе-мельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права влас-ності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або кому-нальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Ко-дексу. Враховуючи, що на земельній ділянці, переданій в оренду ФОП ОСОБА_2, відсутні об'єкти нерухомого майна, інші об'єкти інфраструктури, Барсь-кою міською радою наданням земельної ділянки для комерційного використан-ня на строк 49 років конкретній особі поза конкуретними засадами порушені норми закону, позбавлено можливості інших зацікавлених осіб взяти участь в аукціоні на набуття права користування спірною земельною ділянкою. Такий висновок, як зазначив суд першої інстанції, відповідає правовій позиції, викла-деній у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2014 року за резуль-татами розгляду заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України у справі № 13/17/5022-675/2012. Крім цього, у договорах оренди землі від 10 березня 2012 року, від 12 грудня 2013 року, укладених між відповідачами у справі, відсутнє зазначення кадастрового номера земельної ділянки, переданої в оренду ФОП ОСОБА_2 З урахуванням відсутності в оспорюваних право-чинах однієї з істотних умов, визначених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», керуючись правовим висновком Верховного Суду України, ви-кладеним у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, суд першої інстанції дійшов вірного, об'єктивного й справедливого висновку про задово-лення позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Оскаржуючи рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року, ФОП ОСОБА_2 посилається на Рішення Європейського су-ду з прав людини від 20 жовтня 2011 року ( остаточне від 20 січня 2012 року ) у справі «Рисовський проти України» наголошуючи, що принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випад-кові помилки, однак потреба виправити помилку не повинна не пропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Крім цього, апелянт вважає, що даний спір повинен вирішуватися господарським судом, оскільки сторони у справі є суб'єктами господарювання, а міська рада - юридичною особою. Стосовно від-сутності у договорах оренди землі кадастрового номера орендованої земельної ділянки, то апелянт вважає, що достатньо зазначення цього номера у поземель-ній книзі та книзі записів реєстрації договорів оренди землі, де цей номер, на його думку, має бути зазначеним.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги такими, що не тягнуть її задоволення і скасування ухваленого законного рішення.

Посилання ФОП ОСОБА_2 на Рішення Європейського суду з прав лю-дини «Рисовський проти України» у даному випадку є безпідставним, оскільки, як вказує сам апелянт, принцип «належного урядування» не повинен перешко-джати державним органам виправляти випадкові помилки. У вирішуваній спра-ві слід наголосити, що потреба виправити помилку, допущену Барською місь-кою радою у застосуванні земельного законодавства, є виключно пропорційною новому праву, набутому орендарем. При цьому необхідно звернути увагу на своєчасність, у відповідності до норм цивільного процесуального закону, звер-нення в суд з позовом ОСОБА_4, у межах визначених процесуальних стро-ків. Відповідач ФОП ОСОБА_2 як орендар не використовує земельну ділянку тривалий час, він не наводить жодних обставин, які б свідчили про завдання шкоди його майновим інтересам, що в свою чергу потребує виплати йому від-повідної компенсації чи іншого відшкодування спричиненої шкоди як добросо-вісному володільцю.

Стосовно підсудності цієї справи господарському суду, то колегія суддів апеляційного суду вважає правильним вирішення цього спору судом загальної юрисдикції з огляду на те, що ОСОБА_4 звернувся в суд як фізична особа. Крім цього, між сторонами у справі відсутні господарські правовідносини.

Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що відповідач Барська міська рада Вінницької області визнала заявлений ОСОБА_4 позов у повному об-сязі та притримувалася цієї власної позиції протягом всього періоду часу вирі-шення спору.

Заявлені позовні вимоги є спором, що не містить господарських відносин, врегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства. У даному випадку позивач як фі-зична особа оспорює своє право на використання спірної земельної ділянки, яку вправі був на конкурсних засадах отримати в оренду саме яке фізична особа за власним вибором, за умови перемоги у цих торгах.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і гро-мадянина захищаються судом. Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими осо-бами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ у власній Постанові від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. У пункті 3 цієї Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття про-вадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України ( стаття 17 ), Господарським процесуальним кодексом України ( статті 1, 12 ), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до криміналь-ного провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопору-шення. Законом може бути передбачений розгляд інших справ за правилами ци-вільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежу-вання справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовід-носин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами ін-шого судочинства ), по-друге, суб'єктний склад такого спору ( однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа ).

За змістом частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у по-рядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідно-сини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до статті 1 ГПК України згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охо-ронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні ), громадяни, які здійснюють підприємницьку ді-яльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули ста-тусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи, що позиція апелянта щодо підсудності цієї справи господарсь-кому суду висловлена, насамперед, в апеляційній скарзі, то клопотання про за-криття провадження у справі з цієї підстави вирішене в межах апеляційного розгляду справи, в сукупності з перевіркою законності й обгрунтованості оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: