Справа № 368/677/16-ц Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/1672/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 1 19.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення по справі позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявник просить суд постановити додаткове рішення по цивільній справі № 368/677/16-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, яким майно (будинок НОМЕР_1 житловою площею 30,2 м2, загальною площею 74,9 м2, та допоміжною площею 44,7 м2, сарай цегляний (В), літня кухня (Б), туалет (Г), погреб (під Д), хвіртка (№ 1), ворота (№2), огорожа (№3), криниця (№1), що знаходяться в АДРЕСА_1) розподілити у рівних частинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уповноваженою особою суб'єкта державної реєстрації прав власності є державний реєстратор.

Проте, державним реєстратором відмовлено у проведенні реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв'язку з тим, що у резолютивній частині рішення не зазначено у яких саме частинах встановлено право власності і яка частина належить ОСОБА_3, а яка ОСОБА_2

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись даною ухвалою, апелянт подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права і просила скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення було вирішено питання щодо всіх заявлених позивачами вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 220 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 травня 2016 р. позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування - задоволено та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на будинок НОМЕР_1, житловою площею 30,2 м2, загальною площею 74,9 м2 та допоміжною площею 44,7 м2, сарай цегляний (В), літня кухня (Б), туалет (Г), погреб (під Д), хвіртка (№ 1), ворота (№ 2), огорожа (№ 3), криниця (№ 1), що знаходяться в АДРЕСА_1 і належали ОСОБА_6, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В матеріалах справи міститься заповіт від 24.03.2004 року, згідно якого ОСОБА_6, що проживала в АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належать їй на день її смерті і на що вона за Законом матиме право заповідає своїм дітям: ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Тобто, спадкодавець ОСОБА_6 все своє майно заповіла своїм трьом дітям і у заповіті не було визначено частки кожного з них. Теж саме було зроблено позивачами, згідно вимог яких не було також визначено частки.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Крім того, в заяві поданій 07.11.2016 року про ухвалення додаткового рішення, апелянтом ОСОБА_2 не наведені підстави для ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення відповідно до вимог ч. 5 ст. 220 ЦПК України.

Колегія суддів вважає вказану ухвалу суду законною та обґрунтованою, а доводи апелянта безпідставними.

Згідно ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: