Справа № 303/2134/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації, 3-ї особи ОСОБА_2 про встановлення порядку спілкування з дитиною,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначала, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2013 року вирішено відібрати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав.

Підставами прийняття такого рішення було, зокрема, відсутність роботи, незадовільні матеріально-побутові умови за місцем проживання та негативні характеристики.

На даний момент ці умови змінилися, зокрема, у неї є належні житлово-побутові умови, вона позитивно характеризується, а тому бажає повернути доньку, бажає повноцінно піклуватися про неї, виховувати її та спілкуватися з нею, а тому просила суд встановити наступний порядок її спілкування з дитиною :

На період з 01.04.2016 р. до 01.05.2016 р. перші та треті суботу місяця з 11.00 до 18.00 годин у присутності представника ДБСТ.

На період з 01.05.2016 р. до 01.06.2016 р. перші та треті вихідні місяця з 11.00 годин суботи до 18.00 годин неділі за місцем її проживання.

На період літніх канікул з 01.06.2016 р. по 01.09.2016 р. з 11.00 години 01.07.2016 р. до 18.00 години 20.08.2016 р. за місцем її проживання.

На подальший період, якщо раніше не буде прийнято рішення суду про повернення дитини перші та треті вихідні місяця з 11.00 години суботи до 18.00 години неділі за місцем її проживання.

На осінні, весняні канікули починаючи з 11.00 години першого дня канікул до 18.00 години дня, який передує останньому дню канікул, за місцем її проживання.

На зимові канікули починаючи з 11.00 години 2-го січня до 18.00 години дня, який передує останньому дню канікул, за місцем її проживання.

На день народження дитини 08 грудня з 15.00 години до 20.00 години в тому місці, де дитина буде святкувати день народження.

На літні канікули відповідно вище встановленого порядку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка уточнила позовні вимоги і просила встановити період її спілкування з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перші та треті суботи місяця з 11.00 до 18.00 в присутності одного з батьків. А на канікули відповідно до раніше заявлених вимог.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 28 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації, 3-ї особи ОСОБА_2 про встановлення порядку спілкування з дитиною відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2013 року, що набрало законної сили, вирішено відібрати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3 з 20 січня 2014 року перебуває у дитячому будинку сімейного типу родини Шеверя.

Позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві просила встановити наступний порядок її спілкування з дитиною :

На період з 01.04.2016 р. до 01.05.2016 р. перші та треті суботу місяця з 11.00 до 18.00 годин у присутності представника ДБСТ.

На період з 01.05.2016 р. до 01.06.2016 р. перші та треті вихідні місяця з 11.00 годин суботи до 18.00 годин неділі за місцем її проживання.

На період літніх канікул з 01.06.2016 р. по 01.09.2016 р. з 11.00 години 01.07.2016 р. до 18.00 години 20.08.2016 р. за місцем її проживання.

На подальший період, якщо раніше не буде прийнято рішення суду про повернення дитини перші та треті вихідні місяця з 11.00 години суботи до 18.00 години неділі за місцем її проживання.

На осінні, весняні канікули починаючи з 11.00 години першого дня канікул до 18.00 години дня, який передує останньому дню канікул, за місцем її проживання.

На зимові канікули починаючи з 11.00 години 2-го січня до 18.00 години дня, який передує останньому дню канікул, за місцем її проживання.

На день народження дитини 08 грудня з 15.00 години до 20.00 години в тому місці, де дитина буде святкувати день народження.

На літні канікули відповідно вище встановленого порядку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка уточнила позовні вимоги і просила встановити період її спілкування з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перші та треті суботи місяця з 11.00 до 18.00 в присутності одного з батьків. А на канікули відповідно до раніше заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що дитина боїться матері, має про неї негативні спогади, категорично не бажає спілкуватися з матір»ю, а тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів повністю не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сімї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своєю матір»ю, батьком.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 168 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров»ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх зясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно ч. 2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як вбачається з висновку про можливість, місце та час спілкування матері з дитиною, наданого Службою у справах дітей Великоберезнянської райдержадміністрації від 10.07.2017 р. № 01-09/295 на виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2017 року (а.с.181-182), то служба у справах дітей вважає недоцільним, на даний час, спілкування дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_1 Зазначеного висновку служба у справах дітей дійшла враховуючи бажання дитини, яка не бажає спілкуватися з матір»ю. На підставі висновку психолога, листа Великоберезнянського районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 19.05.2017 року №01-07/115, листів центру первинної медико-санітарної допомоги Великоберезнянського району від 19.05.2016 року та від 09.02.2017 року, з яких слідує, що дитина добре адаптувалася у новій родині. Любить і поважає нових батьків, прагне сімейного тепла, благополуччя, турботи і уваги. Компенсує те, чого не було до цього моменту з рідною мамою. Під час психологічного обстеження дитина ніби порівнює двох матерів. Все хороше бачить у новій мамі, а острах залишається від рідної. Такий острах у дитини проявився після того, як мати один раз викрала її із шкільного закладу.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він суперечить інтересам дитини.

Як ствердила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, то вона під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції бачилася з донькою, яка була рада її бачити і спілкувалася з нею. Дочка й надалі виявила бажання спілкуватися з нею.

У висновку психолога, доданого до висновку органу опіки та піклування, зазначено, що дитина ОСОБА_3 отримавши завдання намалювати сім»ю тварин, першою зобразила маму у вигляді курочки помаранчевого кольору, другим намалювала тата, теж помаранчевого кольору, а потім сестричку, яку зобразила зайчиком голубого кольору. Отже, дитина вже не змальовує маму в образі вовка, як раніше, а змалювала її у вигляді курочки помаранчевого кольору, що вказує на прихильність дитини до матері, і спростовує висновки суду першої інстанції про категоричне небажання дитини спілкуватися з матір»ю.

Враховуючи, що дитина для повного і гармонійного розвитку має зростати в атмосфері любові і моральної забезпеченості, у тому числі і спілкуватися зі своєю матір»ю, яка має право на особисте спілкування з дитиною і брати участь у її вихованні, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме в частині встановлення ОСОБА_1 порядку її спілкування з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - перші та треті суботи місяця з узгодженням органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації. У решті вимог слід відмовити, оскільки дитина ОСОБА_3 знаходиться у дитячому будинку сімейного типу родини Шеверя, без згоди якої неможливо встановити порядок спілкування з дитиною за місцем проживання позивачки ОСОБА_1 У матеріалах справи відсутня така згода і ДБСТ сім»ї Шеверя не був залучений судом до участі в справі, а тому вимоги в цій частині є передчасними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов та апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 період її спілкування з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перші та треті суботи місяця з узгодженням органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації.

У решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :