АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3144/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харківської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним, право власності на гараж №41 площею 78,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 38.

В обґрунтування посилався на те, що на підставі рішення Виконкому Московської райради №79 від 11.03.2008 використовувалася належна йому металева конструкція гаражу, який розташований по вул. Гвардійців-Широнінців, 38 в м. Харкові. З метою покращення умов експлуатації належного позивачу свого гаражу, та для більш зручного його використання з урахуванням захворювання позивача, було досягнуто домовленість з користувачами і володільцями суміжних конструкцій металевих гаражів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо отримання у власність металевих конструкцій належних їм гаражів з метою їх переобладнання у капітальне приміщення єдиного гаражу. З питання переоформлення прав на право користування гаражем відповідач ОСОБА_2 зверталася до Харківської міської ради та отримала відповідь з відмовою. Позивач здійснив реконструкцію гаражів та обєднав їх в одну капітальну споруду. Здійснене будівництво відповідно до технічного висновку, виконаного ТОВ «НТК Енерго-Тайм» (ліцензія АВ №591993), визнано таким, що технічний стан будівельних конструкцій знаходиться в задовільному стані, що забезпечує несучу здатність необхідну для подальшої експлуатації. Спеціалістом з інвентаризації було виготовлено технічний паспорт. Однак, у звязку з тим, що будівництво було проведено без належного дозволу та вбачаючи можливість порушення своїх прав в майбутньому, позивач вимушений звернутися до суду.

В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за відсутності, позов підтримує і просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, надали до суду про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували і просили розглядати справу у їх відсутність.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час та проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж №41, загальною площею 78,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 38.

Не погоджуючись з таким рішенням представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги.

При цьому посилався на те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво без наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правиломособа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності нанього. Вказав, що результат розгляду даної справи вплинув на права та обовязки Інспекції, на яку, згідно діючого законодавства, покладені функції здійснення архітектурно-будівельного контролю щодо законності проведення будівельних робіт та забудови території, а також щодо прийняття обєкту до експлуатації, відповідності його вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень, оскільки за правопорушення в сфері містобудівної діяльностіпередбачена адміністративна відповідальність.

Колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, за відсутності всіх учасників судового засідання, що передбачено ст. 305 ЦПК України, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1, як інвалід 2-ї групи володіє, на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради №79 від 11.03.2008 року, користується експлуатує належну йому металеву конструкцію гаражу, який розташований по вулиці Гвардійців-Широнінців, 38 у місті Харкові. Місце розташування зазначеного гаражу було погоджено 06.05.1978 року у встановленому законом порядку та визначено для попереднього користувача, що підтверджується відповідною технічною документацією на гараж з графічним зображенням його місця розташування.

Власниками суміжних з позивачем металевих конструкцій гаражів є відачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Московського РВК №217 03.08.1977р., рішенням Московського РВК №69 від 16.03.1977р. та іншими матеріалами справи, власники суміжних металевих конструкцій гаражів відступили власні права зокрема щодо володіння і користування гаражами позивачу, який, з метою покращення умов експлуатації належного йому металевого гаражу, розташованого по вул. Гвардійців-Широнінців, 38 у м. Харкові, для більш зручного використання з урахуванням власного захворювання, з відома і дозволу власників переобладнав їх у капітальне приміщення єдиного гаражу.

Згідно технічного паспорту на гараж №41 по вул. Гвардійців-Широнінців, 38 в м. Харків вбачається, що позивачем було розпочато будівництво капітального приміщення гаражу, яке на разі будівництвом закінчено.

Задовольняючи позов відповідно до ст. 331 ЦК України суд першої інстанції послався на те, що відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації житлової будівлі гаражу №41 по вул. Гвардійців-Широнінців, 38 в м. Харкові, виконаного на замовлення позивача ТОВ «НТК Енерго-Тайм» (ліцензія АВ №591993) визнана такою, що зазначена житлова будівля гаражу, її існуючі на момент обстеження несучі та огороджувальні конструкції, знаходяться в задовільному технічному стані. Суттєвих ознак пошкодження основних конструкцій прогинів, тріщин, відшарувань) на час обстеження не встановлено. Будівля відповідає вимогам та безпечності в подальшій експлуатації. Конструктивні елементи та планування обстеженої будівлі в цілому не суперечать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам. Зовнішній огляд приміщень та фасадів будівлі на момент обстеження не виявив наявності пошкоджень та деформацій несучих та огороджуючих конструкцій та відхилень від архітектурно-будівельних норм. Використані при будівництві матеріали та конструктивні елементи (в межах обстежених приміщень) мають достатню міцність і відповідають вимогам будівельних норм по несучій здатності. Ступінь зносу перетинів несучих та огороджуючих конструкцій не перевищує гранично допустимих параметрів.

Будівництво велося за особисті кошти позивача, будівництво закінчено, що підтверджується технічним паспортом, копія якого є в матеріалах справи.

При вирішенні даного спору суд також прийняв до уваги лист Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради від 15.10.2013 року, згідно якого відповідача ОСОБА_2 повідомлено, що розгляд питання про оформлення права користування металевим гаражем на іншу особу суперечить діючому законодавству.

Однак рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги розяснення, які були надані судам у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» згідно до яких у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правиломособа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності нанього, внаслідок чого безпідставно послався на ст.ст. 331, 392 ЦК України, які стосуються набуття права власності, набутого правомірно, внаслідок чого власник набуває право на його захист. Суд помилився із застосуванням ч. 2 ст. 328 ЦК України, яка передбачає презумпцію правомірності набуття права власності, оскільки у даному випадку будівництво гаражу було самочинним з огляду на порушення передбаченого законодавством порядку будівництва та відсутності у позивача права користування з цією метою на земельну ділянку, на якій було здійснено самочинне будівництво, та ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Так, стаття 376 ЦК України, яка стосується самочинного будівництва , визначає наступне:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництв( обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категої складності та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорт проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV-V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхо видачі Інспекцією сертифіката. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-ХІУ будівництво (нове будівництво, реконструюй реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлень або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 39 цього Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктівне прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатація:забороняється.

Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництво обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 у разі, коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано права власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Отже визнання у судовому порядку право власності на обєкт будівництва не позбавляє обовязку введення його в експлуатацію. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на правовиконання будівельних робіт з будівництва обєктів та вводу їх в експлуатацію івстановленому законодавством порядку відсутня.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства», який набрав чинності з 01.09.2015, встановлено, що до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад.

Рішенням Харківської міської ради від 23.09.2015 № 1981/15 створено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Повноваження Інспекції щодо здійснення державного архітектурно- будівельного контролю визначені статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Інспекцію, затвердженим рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» та підпункту 4 пункту 9-1 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова Інспекція здійснює з 11.04.2016 року.

За змістом розяснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України ). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте, на виконання зазначених вимог позивачем не було надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів щодо свого звернення до уповноважених органів Державної архітектурно-будівельної інспекції, у даному випадку Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з вимогою щодо прийняття до експлуатації самочинно збудованого обєкту нерухомого майна та наявності певного рішення, яке тягне за собою виникнення спору про право.

Таким чином, оскільки у даному випадку суд не встановив передбачені у ст. 376 ЦК України підстави для визнання права власності на самочинне будівництво, внаслідок чого помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314,316, 317,319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії