АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1981/17 Справа № 204/1589/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08.10.2005 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2594 в частині визнання права власності ОСОБА_4 на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Юності будинок 147-б у м. Дніпропетровську. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності буд. 147-б. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання факту прийняття спадщини за заповітом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с.5-8).

21 вересня 2015 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання факту прийняття ним спадщини за заповітом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом задоволені. Визнано недійсним видане на імя ОСОБА_6 та посвідчене 08 жовтня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-2594 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої 31 грудня 1998 року, в частині визнання права власності ОСОБА_6 на 1/6 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по вул. Юності, 147-б в м. Дніпропетровську та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по вул. Юності, 147-б в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої 31 грудня 1998 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року залишено без змін.

Оскільки, судовим рішенням, яке набрало чинності встановлено коло спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, а також те, що в межах заявлених позовних вимог визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/6 частину спірного домоволодіння та визнано частково недійсним видане на імя ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/6 частину житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами по вул. Юності, 147-б у м. Дніпропетровську, то ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи (а.с.11-13,15-16).

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої ст..1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Вирішуючи спори про поділ спадщини між спадкоємцями, суду необхідно враховувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності (п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції керуючись ст. 252-255, 391, 392, 1261, 1275, 1278, 1296, 1301 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», виходив із того, що 1/6 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Юності будинок 147-б у м. Дніпропетровську, яку не прийняв ОСОБА_7 і яка перебуває у власності відповідача підлягає розподілу в рівних частках між позивачем та відповідачем. Тобто по 1/12 частині кожному, а тому частка відповідача на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Юності будинок 147-б у м. Дніпропетровську повинна бути зменшена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки позовна давність в даному випадку не може бути застосована, так як нормами цивільного права ніяких строків можливості отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не передбачено. Відповідно до ст. 391, 392 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Разом з тим, при зверненні до суду з позовом змінився склад сторін у справі, позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 08 жовтня 2005 року в частині визнання права власності ОСОБА_4 на 1/12 частину житлового будинку, та визнання за нею, ОСОБА_5 права власності на 1/12 частину спірного домоволодіння саме з тих підстав, що при розгляді справи № 204/6988/14 було визначено коло спадкоємців за заповітом які прийняли спадщину, однак в рамках даного судового процесу не було заявлено вимоги про перерозподіл часток саме на двох спадкоємців.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, враховуючи обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішеня суду першоїх інстанції, яке відповідає вимогам ст.213, 214 ЦПК, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: