Справа № 463/5893/16-ц
Провадження № 2/463/718/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Акація» про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання роботи голови правління ЖБК «Акація» ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 такою, що порушила його права як споживача та громадянина, гарантовані чинним законодавством; притягнення вказаних осіб до цивільно-правової відповідальності - визнання дій відповідача в особі голови правління ЖБК «Акація» ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 протиправними, якими заподіяно шкоду позивачу; стягнення з голови правління ЖБК «Акація» ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 2000 грн., а з бухгалтера ОСОБА_3 - 1000 грн.; зобов'язання ЖБК «Акація» укласти з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2005р. № 560 з обов'язковими додатками до типового договору; зобов'язання ЖБК «Акація» провести розрахунок витрат на утримання будинку АДРЕСА_1, що входять до плати за утримання житла за 2016р. та повернути йому зайво сплачені кошти; зобов'язання ЖБК «Акація» провести з ним розрахунки по квартирі АДРЕСА_1 на підставі положень договору з ЛМКП Львівтеплоенерго - п. п. 5.6, 6.1, 7.1.3 та провести перерахунок нарахувань (враховуючи тариф за гарячу воду без рушникосушильників) за теплопостачання та обігрів води за 2016р.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок в якому він проживає перебуває на балансі ЖБК «Акація», головою правління якого є ОСОБА_2, а бухгалтером - ОСОБА_3 Здійснюючи свою діяльність, останні фактично двоособово ведуть усю організаційно-фінансову діяльність кооперативу. Голова правління саботує проведення зборів ЖБК та звітів ревізійної комісії на них. Його неодноразові вимоги провести загальні збори кооперативу для розгляду питань порушень його прав як споживача, а також питань пов'язаних з діяльністю кооперативу ігноруються. 01.07.2016р. звернувся до голови правління кооперативу та бухгалтера з вимогою про надання інформації щодо структури нарахування місячної плати, після чого отримав відповідь про те, що не являться членом кооперативу, хоча до цього, голова правління вказаного питання не порушувала. Інформацію про порядок формування тарифів так і не отримав. ЖБК «Акація», як балансотримувач будинку і надавач частини послуг зобов'язаний укласти відповідний договір із споживачем, однак цього зроблено не було. Відповідач уклав одноособово договір з ЛМКП «Львівтеплоенерго» про постачання теплової енергії в гарячій воді та гаряче водопостачання, умови якого ігноруються головою правління та бухгалтером. Домовився з головою правління кооперативу про зустріч для складання акту-претензії у зв'язку з неякісним виконанням зобов'язань виконавцем послуг постачання гарячої води для подальшого проведення відповідного перерахунку вартості послуги, узгодивши попередньо дату та час, однак таку домовленість голова правління проігнорувала. Для прикладу, направив бухгалтеру взірці квитанцій Київенерго, у яких вказано всі складові послуги центрального опалення, однак в кінцевому, не отримав інформації про порядок формування цін, вказаних у квитанціях. В листі від 30.11.2016р. звернув увагу, що вимога споживачу оплатити послуги за відсутності фінансово-економічних обґрунтувань та розрахунків є протиправною. ЖБК не має права встановлювати власні тарифи. Тариф на послуги з централізованого постачання гарячої води розраховується бухгалтером за ставкою 73,80 грн. за 1 куб. м, при тому, що не враховується відсутність у нього рушникосушильника. Вважає, що такими діями відповідач в особі голови правління та бухгалтера завдав йому моральних страждань. Таку поведінку вважає протиправною, тривалий час був позбавлений можливості організувати собі додатковий заробіток. Вимушений був витрачати кошти на оплату послуг адвоката, зазнав від голови правління та бухгалтера приниження честі, гідності та ділової репутації, а для відновлення порушеного права потрібен час та зусилля. Моральну шкоду завдану діями голови правління оцінює до розміру 2000 грн., а шкоду, завдану діями бухгалтера ОСОБА_3 - до розміру 1000 грн., які просить стягнути в примусовому порядку. Крім того, оскільки правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг ґрунтуються на договірній основі, просить зобов'язати укласти відповідні договори згідно Постанови КМУ від 21.07.2005р. № 630, а також договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. У зв'язку з відсутністю на даний час договірних відносин, а також враховуючи, що не є членом кооперативу, просить зобов'язати повернути зайво сплачені кошти, в тому числі сплату визначених статутом кооперативу внесків. Розрахунки відповідача за теплопостачання та обігрів води за 2016р. не відповідають затвердженим нормативам, у зв'язку з чим просить зобов'язати провести з ним розрахунок по його квартирі, а також провести перерахунок нарахувань, враховуючи тариф на гарячу воду без рушникосушильників.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує на недоведеність позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди. Всупереч вимогам процесуального закону, позивач не подав суду жодних доказів на обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, як і не подав жодних доказів на обґрунтування інших вимог. Крім того позивачу, як власнику квартири, виставляються рахунки за встановленими балансоутримувачем тарифами, які є чинними і лише за ті послуги, що йому реально надаються. Просить в задоволенні позову відмовити, а справу слухати у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

Кооперацією, відповідно до ст. 1 цього Закону визнається система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Кооперативом, відповідно до ст. 2 цього Закону є юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

При цьому, як зазначено в ч. ч. 4, 6 цієї статті, чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів, спостережної ради; ревізійної комісії; органу управління кооперативного об'єднання, членом якого він є.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про кооперацію», для контролю за фінансово-господарською діяльністю кооперативу обирається ревізійна комісія. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, функції ревізійної комісії виконує ревізор. Перевірки результатів фінансово-господарської діяльності кооперативу проводяться ревізійною комісією за власною ініціативою, а також за рішенням загальних зборів чи на вимогу не менш як 10 відсотків членів кооперативу.

Виконавчим органом кооперативу, згідно ст. 16 Закону України «Про кооперацію» є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Виконавчий орган кооперативу здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень.

Отже, проведення загальних зборів або проведення перевірки результатів фінансово-господарської діяльності кооперативу на вимогу члена кооперативу законодавством не передбачено. Обов'язку задовольнити таку вимогу позивача у відповідача в особі голови правління не виникало.

Згідно довідки ЖБК «Акація» (а.с.87), загальні збори у період з 2012 - 2016рр. проводились щорічно, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 15 Закону України «Про кооперацію».

Споживач, згідно п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Такому праву споживача, згідно п. 4 ч. 2 ст. 21 цього Закону кореспондує обов'язок виконавця надати відповідну інформацію, і одночасно, такого обов'язку відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону немає в балансоутримувача.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) - ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Виконавцем, згідно ст. 1 цього Закону є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 390 від 30.07.2012р. затверджено «Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад».

Відповідно до п. 2.3 цього порядку, суб'єктами господарювання, що надають комунальні послуги (послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до відома споживачів доводиться така інформація:

загальний розмір тарифу та його структура (плановані витрати за елементами, прибуток, податок на додану вартість);

обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, зазначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, паливо-мастильних матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо);

інша додаткова інформація, визначена суб'єктом господарювання та/або органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб'єкта господарювання (за наявності), за необхідності, та шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги.

Згідно п. 2.4 цього Порядку, суб'єктами господарювання, що надають послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до відома споживачів доводиться така інформація:

загальний розмір тарифу (з податком на додану вартість) для кожного конкретного будинку;

перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку, та їх вартість;

періодичність та строки надання послуг;

обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, визначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо);

інша додаткова інформація, визначена суб'єктом господарювання та/або органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб'єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під'їздах будинків та біля них.

Натомість, частинами 5, 7 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено вимоги до платіжного документа, згідно з якими у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.

Отже, інформація про структуру цін/тарифів не є інформацією, яка повинна бути відображена в квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, оскільки спосіб її оприлюднення є абсолютно іншим.

Згідно поданого позивачем листа (а.с.36), засобами електронного зв'язку головний бухгалтер надав йому інформацію про структуру нарахування плати за послуги утримання будинку.

Як вбачається із фотознімку (а.с.31), оголошення про розрахунок тарифів надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, який вводиться в дію з 01.08.2016р. вивішено на стіні будинку.

Оскільки відповідач в розумінні ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, він взагалі не несе обов'язку надавати споживачам інформацію про тарифи та структуру формування ціни за таку послугу.

Мотиви позову про відсутність у відповідача права встановлювати власні тарифи є неспроможними та не мають правового значення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Отже, кінцеве рішення щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги і їх конкретні розміри приймаються органом місцевого самоврядування.

Постановою НКРЕКП від 31.03.2015р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, і зокрема, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно з пп. 82 цієї Постанови, із змінами, внесеними Постановою № 1101 від 09.06.2016р., які набрали чинності 01.07.2016р., ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановлюються одноставкові тарифи на послугу з централізованого постачання гарячої води:

за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 80,42 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість);

за відсутності рушникосушильників - 74,03 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість).

Додатком 86 до Постанови № 1171 від 31.03.2015р. в редакції Постанови № 1101 від 09.06.2016р. визначено структуру тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго».

Планові тарифи на послуги з ПДВ з урахуванням умовно-змінної частини двоставкового тарифу на опалення за послуги з централізованого постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 80,42 грн. за 1 куб. м. За умови відсутності рушникосушильників - 74,03 грн. за 1 куб. м.

Таким чином, мотиви позову про необхідність встановлення для позивача тарифу на рівні 72,58 грн. за 1 куб. м не ґрунтуються на вимогах закону. Постанова НКРЕКП від 09.06.2016р. № 1102, якою внесено зміни до Постанови НКРЕПК від 31.03.2015р. № 1169, і на яку покликається позивач обґрунтовуючи визначену ним ціну - 72,58 грн. за 1 куб. м на дані правовідносини не поширюється, оскільки регулює порядок встановлення тарифів на послугу з централізованого постачання гарячої води для потреб управителів багатоквартирних будинків.

Порядок встановлення тарифів для населення регулюється Постановою НКРЕКП від 31.03.2015р. № 1171.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум ВСУ в. п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За логікою ВСУ, яка узгоджуються з приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт завдання моральної шкоди та її розмір.

Такого обов'язку позивачем не виконано, протиправності дій відповідача судом не встановлено, у зв'язку з чим вимоги про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою КМУ від 20.05.2009р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанов КМУ № 529 та № 630 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під час розгляду цивільної справи № 6-110цс12 Верховний Суд України в своїй постанові від 10.10.2012р. дійшов правового висновку про те, що серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Тому, без задоволення слід залишити вимогу про зобов'язання укласти договір згідно постанови КМУ від 21.07.2005р., а також договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Безпідставною слід визнати вимогу про зобов'язання провести перерахунок витрат на утримання будинку та про повернення зайво сплачених коштів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-59цс13 сформулював правову позицію від 30.10.2013р., згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Вимога про повернення визначених статутом кооперативу внесків, крім того, що не підтверджена жодними доказами, взагалі є безпідставною.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про кооперацію», членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членські та вступні внески, згідно ст. 1 цього Закону є внесками неповоротними.

Вимогу про зобов'язання відповідача провести розрахунки з позивачем по його квартирі на підставі положень договору, укладеного між ЖБК «Акація» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» (а.с.75-81), також слід залишити без задоволення, оскільки споживачем за таким договором є ЖБК «Акація», а не мешканець будинку. Встановлення факту неналежного виконання зобов'язань за цим договором та притягнення до цивільно-правової відповідальності, в тому числі у виді зобов'язання здійснити перерахунок не належить до повноважень суду загальної юрисдикції, оскільки такі обставини можуть бути встановлені виключно за наслідками розгляду відповідного господарсько-правового спору за участю сторін договору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 23, 203, 208, 262, 627, 630, 1166 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Акація» про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.