Справа № 344/5283/14-ц
Провадження № 2/344/36/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

11 серпня 2017 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Татарінової О.А.,

за участю секретаря Бухвак І.С.,

позивача- Лічнера Й.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він проживає в квартирі № 263, яка знаходиться за адресою: вул. Вовчинецька, 206 в м. Івано-Франківськ з листопада 1986 року. Квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1999 року. В даній квартирі він проживав із дружиною ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі. На сьогоднішній день шлюб між ними розірвано, підтвердженням чому є свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.03.2007 року, а також рішення Івано-Франківського міського суду про розірвання шлюбу від 22.01.2007 року. Даним рішенням також встановлено, що відповідач більше 10 років не проживає за вказаною адресою. Крім цього 16.04.2010 року рішенням Івано-Франківського міського суду з урахуванням рішення Апеляційного суду від 31.10.2013 року відповідача ОСОБА_2 визнано безвісти відсутньою. Цим рішеням встановлено, що ОСОБА_2 з 2001 року фактично перестала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому відповідач не брала участі в утриманні квартири, не сплачувала квартплату та інші послуги. Позивач зазначає, що він самостійно утримував її долю квартири, також за власні кошти проводив ремонт квартири та продовжує там проживати, а тому вже більше 14 років володіє 1/3 часткою в квартирі, яка належить ОСОБА_2 Тому просив суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за ОСОБА_2 та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю, яка була зареєстрована за ОСОБА_2

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених у позовній заяві, та письмових поясненнях по справі, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з"явилася. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд також враховує положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Це право належить як позивачу, так і іншим особам, які беруть участь у справі. При цьому слід зазначити, що положення ч. 3 ст. 169 ЦПК України направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1999 року (а.с.4) квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних долях.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2007 року розірвано (а.с.5,7).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року відповідача ОСОБА_2 було визнано безвісти відсутньою (а.с.8).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2013 року заяву ОСОБА_4, зацікавлені особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління ДМС України в Івано-Франківській області, про скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року скасовано (а.с.9).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 23.09.2013 року в частині скасування рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року стосовно визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою скасовано, в решті рішення суду залишено без змін (а.с.10-12).

Як вбачається з довідки ЖЕО №1 в квартирі АДРЕСА_1 з 14.05.2010 року зареєстрована одна людина- Лічнер Й.І. ( а.с.33).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2016 року заяву ОСОБА_2 заінтересовані особи управління ДМС України в Івано-Франківській області, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволено, скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою (а.с.227-228).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач більше 10 років не проживає в квартирі, позивач самостійно утримував її долю квартири, а також за власні кошти проводив ремонт квартири за вказаною адресою.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в квартири АДРЕСА_1 підтверджується актом ЖЕО № 1 від 22.10.2009 року ( а.с.97), актом ЖЕО № 1 від 14.01.2010 року ( а.с.98), актом ЖЕО № 1 від 05.05.2011 року ( а.с.99).

Також, підтверджуються долідженими судом товарними чеками, квітанціями та відповідями комунальни установ той факт, що позивач самостійно утримував квартиру ( а.с. 72-86) та проводив ремонтні роботи в квартирі ( а.с.34-41).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.07.2011 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат за комунальні послуги по спірній квартирі (а.с.48), рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.12.2013р. було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат за комунальні послуги по спірній квартирі (а.с.49). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.01.2014 року скасовано рішення суду від 05.12.2013 року та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.50-52).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.06.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2760грн. матеріальної та 1000грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір (а.с.108-109).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.05.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачені кошти за надані послуги з теплопостачання та утримання квартири за період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 року в розмірі 1712,75грн. та сплачений судовий збір (а.с.110-112).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.07.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату послуг з теплопостачання та утримання квартири за період з 01.11.2014 року по 01.06.2015 року в розмірі 829грн., витрати на правову допомогу, та сплачений судовий збір (а.с.113-114).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у в т.ч. цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

В судовому засіданні встановлено,що частки сторін на спірну квартиру в натурі не виділені, позивач на законних підставах володіє спірною квартирою, як її співвласник.

Позивачу ОСОБА_1 достовірно відомо, що співвласником спірної квартири являється відповідач ОСОБА_2, та вона від спірного належного їй майна не відмовлялася, а за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Тобто, оскільки власником спірної 1/3 частини квартири являється відповідач ОСОБА_2, позивачем не доведено, що відповідач свідомо відмовилася від своєї власності, відповідно до ст. 41 Конституції України вона, як власник не може бути протиправно позбавлена права власності, яке є непорушним, а тому суд вважає, що позов заявлений необгрунтовано, оскільки позивачем не доведено добросовісність володіння чужим майном.

Посилання позивача на непроживання відповідача у спірній квартирі та несплату комунальних послуг на утримання квартири, не є предметом доказування по спірних правовідносинах, так як сторони по справі є співвласниками квартири, а тому до спірних правовідносин не може бути застосована ст.344 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.344 ЦК України, п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.10,11,60,61,88,212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Татарінова О.А.