У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області МоргуноваНаталія Олександрівна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_8 У встановлений законом строк позивачка, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та дізналася, що батько 17 грудня 2011 року склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_5, яка не перебувала з ним у родинних відносинах.

Вважала, що на момент укладення заповіту її батько був особою похилого віку та за станом здоров'я у момент вчинення заповіту не міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт батька на ім'я відповідачки не відповідав його дійсному волевиявленню, є сумніви щодо виконавця підпису від імені спадкодавця у заповіті, тому просила визнати заповіт недійсним.

Також зазначала, що її батько з ОСОБА_5 міг мати стосунки тільки відносно житлового будинку по АДРЕСА_1 який належав його співмешканці ОСОБА_9, де вони проживали разом до моменту її смерті, а потім ОСОБА_8 проживав один до кінця 2011 року. У грудні 2011 року ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_5, продав їй житловий будинок по АДРЕСА_1 а сам переїхав жити до співмешканки ОСОБА_10 у с. Новоукраїнка.

Так як право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не було оформлено на ОСОБА_11, відповідачка завірила ОСОБА_8, що шляхом складання заповіту вона самостійно і за власні кошти зможе оформити документи на будинок.

Помилково вважаючи, що заповіт є підставою для оформлення відповідачем права власності на придбаний нею будинок, не розуміючи значення такого правочину у силу свого віку та юридичної необізнаності, вважала, що її батько підписав заповіт на ім'я відповідача, яким заповів їй не згаданий будинок, а все своє майно, думаючи, що мова йде лише про будинок. Просила визнати заповіт недійсним на підставі ст. ст. 203, 229 ЦК України.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Вимоги до форми заповіту: письмова форма із зазначенням місця та часу його складання; особисте підписання заповідачем; нотаріальне посвідчення або посвідчення іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251−1252 цього Кодексу, серед яких статтею 1251 ЦК України передбачені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Судами встановлено, що заповіт від 17 грудня 2011 року посвідчений державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області Моргуновою Н.О., спадкодавцем власноручно зазначено у заповіті про те, що заповіт з його слів записаний вірно та ним уголос прочитаний перед підписанням у присутності нотаріуса, що підтверджує дійсне волевиявлення спадкодавця та виключає можливість помилки з його боку.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що заповіт ОСОБА_12 від 17 грудня 2011 року відповідає як загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України), так і загальним вимогам щодо форми заповіту, які визначені ст. 1247 ЦК України, а саме: спірний заповіт складено у письмовій формі, зазначені місце та час його складання, на ньому мається підпис заповідача. Заповіт посвідчений нотаріусом та зареєстрований у реєстрі.

Доводи позивачки про відсутність волевиявлення у ОСОБА_12 на складання заповіту щодо всього майна, при цьому останній помилково вважав, що мова йде лише про будинок, та про його неписьменність не підтверджені у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України належними та допустимими доказами, а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.