Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9955/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про вселення власника в квартиру.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06.12.2016 позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та з урахуванням уточнених позовних вимог в процесі розгляду справи просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником зазначеної квартири має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а відповідач його право, як власника порушує, проживаючи та зберігаючи у спірній квартирі своє майно та речі, незважаючи на те, що зареєстрований за іншою адресою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 551,20 грн. судового збору.

Зобов'язано УДКСУ у Деснянському районі м. Києва ГУ ДКСУ у м. Києві повернути ОСОБА_5 судовий збір у сумі 551,20 грн. сплачений до УДКСУ у Деснянському районі м. Києва.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник відповідача ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції щодо порушення прав позивача не відповідають обставинам справи. З приводу цього зазначав, що позивач, пред'являючи позов до суду про вселення, не надав суду у підтвердження своїх позовних вимог докази перешкод у користуванні власністю. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та відповідача в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи були повідомлені, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач направив для участі у справі свого представника.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та вселяючи його в квартиру АДРЕСА_1 суд першої інстанції вважав їх доведеними.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального закону.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 29.10.2016, яка ніким у процесі розгляду справи не спростовувалась, позивач є власником квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала відповідачу на праві власності (а.с.3-7).

Пред'являючи позов до суду позивач обгрунтовував його тим, що він, як власник квартири не може нею користуватися, оскільки відповідач продовжує там проживати та зберігати у ній своє майно.

Відповідач не погоджуючись із набуттям права власності на спірну квартиру позивачем, заперечував проти його вселення в спірну квартиру.

Разом з тим, доказів у підтвердження своїх заперечень та їх наявності відповідач суду не надав.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України). Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи представника відповідача у апеляційній скарзі про те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції щодо порушення прав позивача не відповідають обставинам справи, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і вони не є прийнятними з огляду на захист права власності позивача, яке є абсолютним.

Колегія враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник, у даному випадку ОСОБА_5 на підставі ст. 391 ЦК України, може захистити своє порушене право шляхом вселення до спірної квартири, що відповідає ст. 16 ЦК України і є способом, що відповідає встановленому порушенню.

Оскільки відповідач позбавляє позивача права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом вселення позивача у належну йому на праві власності квартиру, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав до скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: