Справа № 1519/2-2258/11
Провадження № 2/521/3474/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 квітня 2017 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені, посилаючись на такі обставини. 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000,0 доларів США строком з 20 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісії в порядку, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Згідно до п. 2.1. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором Банк прийняв від ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ОСОБА_1, що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до пункту 2.2. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

05 березня 2007 року Банк та ОСОБА_1 уклали Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року, до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 15000,0 доларів США строком з 05 березня 2007 року по 05 березня 2011 року, а ОСОБА_1, зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку, в строки та на умовах, визначених кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року. Згідно до п. 2.1. кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором Банк прийняв від ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в іпотеку другої черги нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 05 березня 2007 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ОСОБА_1 що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року. Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Проте, ОСОБА_1 з листопада 2008 року почав ухилятися від належного виконання кредитних зобов'язань. Відповідно до п. 2.1.1. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року Банк (Іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачі проігнорували зазначені вимоги Банку по Кредитному договору № 0 від 20 жовтня 2006 року та Кредитному договору № 0 від 05 березня 2007 року і по теперішній час ухиляються від належного виконання прийнятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим у боржників перед Банком виникла заборгованість, що, згідно доданого розрахунку, станом на 03 серпня 2010 року складає 45069,32, що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 складає 355696,10 грн., яка складається з: 1) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року у сумі 29806,92 доларів США, що на день НБУ складає 235242,19 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 20256,45 доларів США, що на день НБУ складає 159867,95 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 6397,23 доларів США, що на день НБУ складає 50488,22 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2354,18 доларів США, що на день НБУ складає 18579,69 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 799,06 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 306,33 грн.; 2) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року у сумі 15262,40 доларів США, що на день НБУ складає 120453,91 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 10323,24 доларів США, що на день НБУ складає 81473,07 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3491,19 доларів США, що на день НБУ складає 27553,17 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 988,08 доларів США, що на день НБУ складає 7798,12 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 459,89 доларів США, що на день НБУ складає 3629,55 грн., на підставі цього позивач вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, та належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності № 16055740 від 18 грудня 2003 року шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року в розмірі 45069,32 доларів США, що на день НБУ складає 355696,10 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. та інші судові витрати.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7 надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволені позову, зазначивши, що ОСОБА_3 заперечує проти задоволення вимог Банку щодо звернення стягнення на заставне майно у зв'язку із тим, що майнова порука є припиненою з підстав, передбачених п. 1 ст. 559 ЦК України. З 20 березня 2008 року Банк в односторонньому порядку змінив умови зобов'язання за договором №0 від 29 жовтня 2006 року; внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності майнових поручителів, а саме - всупереч умовам ч. 1 п. 8.1. кредитного договору, почав нараховувати на суму простроченої заборгованості підвищену процентну ставку, збільшену відносно основної, але не на 0,2%, як передбачалось, а 100%. За договором №0 від 05 березня 2007 року те саме відбулося 05 березня 2008 року. Умовами договору та, певний час, діючим законодавством, передбачалася можливість зміни в односторонньому порядку однієї істотної умови договору - річної процентної ставки. Але можливість зміни іншої істотної умови - відповідальності сторін - ані умовами договору, ані діючим законодавством не передбачена (в односторонньому порядку). Таким чином, зазначена зміна є незаконною, а відсоткова ставка підлягає зменшенню до рівня, встановленого договором.

Представник позивача надав до суду пояснення на заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7, в яких зазначив, що відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1.3.1 п. 1.3 Договорів про надання споживчих кредитів № 0 від 20 жовтня 2006 року та № 0 від 05 березня 2007 року сторони домовились, що за користування кредитними коштами у межах встановленого строку процентна ставка встановлюється в розмірі 12,3% та 14% річних, відповідно. Згідно п. 8.1 кредитних договорів у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день, або сплати у розмірі меншому ніж передбачено договором на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки збільшеної на 0,2%. Згідно п. 1.3 кредитних договорів по закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 даного договору.

22 лютого 2008 року Банк на адресу позичальника надіслав повідомлення про впровадження з 05 березня 2010 року нової системи нарахування процентів за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, а саме у випадку прострочення платежу за кредитними договорами банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення простроченої суми основного боргу. Відповідно до зворотного поштового повідомлення позичальник отримав вказаний лист 29 лютого 2008 року. Зважаючи на те що, сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитні договори, у яких передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

Також, необхідно врахувати поведінку сторін після прийняття рішення Банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: зважаючи на те, що позичальник продовжував сплачувати відсотки на прострочену частину тіла кредиту за новою процентною ставкою (зокрема ним здійснювалось погашення заборгованості по відсоткам з березня по жовтень 2008 року), то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч. ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Враховуючи те, що зміна процентної ставки обумовлена застосуванням умов Кредитних договорів, зважаючи, що позичальник після одержання листа не надав письмове повідомлення про свою незгоду з новою процентною ставкою, та продовжував сплачувати кредитну заборгованість за новою процентною ставкою, чим висловив свою згоду з встановленням Банком нового розміру процентної ставки, слід вважати, що підвищення процентної ставки по кредитним договорам є правомірним. Як на підставу для припинення договору іпотеки ОСОБА_3 послався на ч. 1 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте, Банк не може погодитись з висновками ОСОБА_3 про те, що до умов іпотечного договору застосовуються положення § 3 глави 49 ЦК України про поруку, зокрема і ст. 559 ЦК України, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Зі змісту статті видно, що порука і застава є різними самостійними способами забезпечення зобов'язань (оглядовий лист - Вищого арбітражного суду України № 01-8/637 від 30 травня 2001 року, п. 6). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб. Згідно із ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Водночас за змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). У зв'язку з цим, в статті 1 Закону України «Про іпотеку» також визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Крім того, згідно приписів ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення Основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до пункту 1.2. Іпотечних договорів іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань Відповідача 1, що виникають із кредитних договорів. Відповідно до п. 1.3 встановлено, що іпотекою також забезпечуються зобов'язання зазначені в п. 1.2 цього договору, у разі їх зміни - збільшення чи зменшення, - якщо така зміна обумовлена застосуванням умов Кредитних договорів або додаткових угод до них щодо збільшення чи зменшення суми кредиту, плати за кредит (процентних ставок), неустойки (штрафу, пені). Тобто, із змісту пункту 1.2 та 1.3 договорів іпотеки вбачається, що іпотекодавець передав іпотекодержателю предмет іпотеки в забезпечення вимог кредитних договорів, які виникли за кредитними договорами, так і в забезпечення вимог, які можуть виникнути у майбутньому з будь-яких додаткових угод до кредитних договорів, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо. З огляду на приписи вищезазначених норм та відповідно до положень ст. 546 ЦК України порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, а відтак застосування до договору іпотеки положень ст. 559 ЦК України, якою визначені підстави припинення поруки є безпідставним, оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим засобом забезпечення зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України № 29/395-09 від 13 жовтня 2010 року. Тому, правові підстави для визнання іпотечних договорів припиненими та для відмови судом у задоволені позову Банку відсутні.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі.

Відповідачі заперечували проти позовних вимог, в подальшому в судове засідання не зявилися.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову за наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000,0 доларів США строком з 20 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісії в порядку, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором.

Згідно до п. 2.1. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором Банк прийняв від ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 20 жовтня 2006 року.

Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ОСОБА_1, що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року.

Відповідно до пункту 2.2. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 930,00 доларів США 20 числа кожного календарного місяця на протязі строку кредитування. Проте, ОСОБА_1, з листопада 2008 року почав ухилятися від належного виконання кредитних зобов'язань.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1, Іпотечного договору у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк (Іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, у випадку несплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього Договору.

Згідно з п. 4.6. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, Позичальник зобов'язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити проценти у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 Договору.

Розділом 12 Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, встановлений наступний порядок дострокового повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит: Банк повідомляє Позичальника про «становлення нового (дострокового) терміну повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою. Новий термін повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги Банку вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку.

Керуючись ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк 11 серпня 2010 ріку направив ОСОБА_1 письмову вимогу (вих. № 138/30-81/2572 від 04 серпня 2010 року) про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи положення п. 12.1. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року строк зобов'язання по поверненню всієї суми боргу за Кредитним договором настав.

Станом на 26 серпня 2010 року ОСОБА_1 не виконано своїх зобовязань по Кредитному договору № 0 від 20 жовтня 2006 року по поверненню коштів на відповідні рахунки Банку, таким чином, враховуючи положення п. 1.2.2. Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року, ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 0 від 20 жовтня 2006 року Банк 11 серпня 2010 року надіслав ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 письмові вимоги (вих. № 138/30-81/2573, вих. № 138/30-81/2574 і вих. № 138/30-81/2575 від 04 серпня 2010 року) у відповідності зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності з даними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було запропоновано виконати свої зобов'язання: сплатити заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі та сплатити проценти.

В вимозі Банк зазначив, що в разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором, Банк буде вимушений вжити заходів щодо дострокового повернення суми заборгованості та попередив ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Крім того, 05 березня 2007 року Банк та ОСОБА_1 уклали Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року, до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 15000,0 доларів США строком з 05 березня 2007 року по 05 березня 2011 року, а ОСОБА_1, зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку, в строки та на умовах, визначених кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року.

Згідно до п. 2.1. кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором Банк прийняв від ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в іпотеку другої черги нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 05 березня 2007 року.

Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ОСОБА_1 що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 410,0 доларів США 05 числа кожного календарного місяця на протязі строку кредитування.

Проте, ОСОБА_1 з листопада 2008 року почав ухилятися від належного виконання кредитних зобов'язань.

Відповідно до п. 2.1.1. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року Банк (Іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.5. Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, у випадку несплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 нього Договору.

Згідно з п. 4.6. Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року Позичальник зобов'язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити проценти у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 Договору.

Розділом 12 Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року встановлений наступний порядок дострокового повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит: Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою. Новий термін повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги Банку вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку.

Керуючись ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк 11 серпня 2010 року направив ОСОБА_1 письмову вимогу (вих. № 138/30-81/2568 від 04 серпня 2010 року) про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи положення п. 12.1. Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року строк зобов'язання по поверненню всієї суми боргу за Кредитним договором настав.

Станом на 26 серпня 2010 року ОСОБА_1 не виконано своїх зобов'язань по Кредитному договору № 0 від 05 березня 2007 року по поверненню коштів на відповідні рахунки Банку, таким чином, враховуючи положення п. 1.2.2. Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року, ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 0 від 05 березня 2007 року Банк 11 серпня 2010 року надіслав ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 письмові вимоги (вих. № 138/30-81/2569, вих. № 138/30-81/2570 і вих. № 138/30-81/2571 від 04 серпня 2010 року) у відповідності зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності з даними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було запропоновано виконати свої зобов'язання: сплатити заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі та сплатити проценти.

В вимозі Банк зазначив, що в разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року, Банк буде вимушений вжити заходів щодо дострокового повернення суми заборгованості та попередив ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Проте, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, проігнорували зазначені вище вимоги Банку по Кредитному договору № 0 від 20 жовтня 2006 року та Кредитному договору № 0 від 05 березня 2007 року і по теперішній час ухиляються від належного виконання прийнятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим у боржників перед Банком виникла заборгованість, що, згідно доданого розрахунку, станом на 03 серпня 2010 року складає 45069,32, що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 складає 355696,10 грн., яка складається з:

1) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року у сумі 29806,92 доларів США, що на день НБУ складає 235242,19 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 20256,45 доларів США, що на день НБУ складає 159867,95 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 6397,23 доларів США, що на день НБУ складає 50488,22 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2354,18 доларів США, що на день НБУ складає 18579,69 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 799,06 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 306,33 грн.

2) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року у сумі 15262,40 доларів США, що на день НБУ складає 120453,91 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 10323,24 доларів США, що на день НБУ складає 81473,07 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3491,19 доларів США, що на день НБУ складає 27553,17 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 988,08 доларів США, що на день НБУ складає 7798,12 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 459,89 доларів США, що на день НБУ складає 3629,55 грн.

До суду 23 листопада 2016 року подано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №315362 від 14 вересня 2012 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 помер 13 вересня 2012 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року зобовязано Пяту Одеську державну нотаріальну контору повідомити суд про те, хто звертався до нотаріальної контори із відповідними заявами після смерті ОСОБА_4, який помер 13 вересня 2012 року, чи складався від імені ОСОБА_4 заповіт. Якщо такі звертання мали місце та заводилася спадкова справа - надати суду посвідчені копії документів спадкової справи після смерті ОСОБА_4, який помер 13 вересня 2012 року, та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 24, корп. «В», кв. 14. Зобовязано Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» надати суду інформацію стосовно зареєстрованих осіб за адресою: місто Одеса, вулиця Івана та ОСОБА_5, 24, корп. «В», кв. 14.

Згідно із відповіді 06 грудня 2016 року за №1802, вбачається, що КП «ЖКС «Хмельницький» витребувану інформацію надати не може, оскільки вказаний будинок на балансі та обслуговування КП «ЖКС «Хмельнцький» не значиться, та територіально зазначений будинок відноситься до КП «ЖКС «Черьомушки».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року зобовязано Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» надати суду інформацію стосовно зареєстрованих осіб за адресою: місто Одеса, вулиця Івана та ОСОБА_5, 24, корп. «В», кв. 14.

Згідно із відповіді від 17 січня 2017 року за №052, КП ЖКС «Черьомушки» надав довідку за Ф.№1 (виписка з будинкової книги про склад сімї та реєстрації) від 16 січня 2017 року №38 за адресою: м. Одеса, вул. Ф. Пішеніна (І. та ОСОБА_8), 24-В, кв. 14.

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сімї та реєстрації) від 16 січня 2017 року за №38, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 (І. та ОСОБА_8) у м. Одесі зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 (основний) помер 13 вересня 2012 року, ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_9 (онук), ОСОБА_10 (невістка), ОСОБА_11 (онук).

Згідно із відповіді Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 11 січня 2017 року за №47/01-16, після смерті ОСОБА_4, який помер 13 вересня 2012 року спадкова справа не заводилась, заповітів від імені ОСОБА_4 не посвідчувався.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмові від неї.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або» предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Враховуючи обставини справи, вимоги зазначеного Закону, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим, та зупинити виконання рішення суду до скасування мораторію.

Крім тог, суд не вбачає порушення житлових прав неповнолітньої дитини ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_2) оскільки згідно п. 2.3.9. іпотечного договору відповідачі як іпотекодавці зобовязалися не реєструвати в приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Таки згода до суду не надана.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути державний збір в рівних частках з відповідачів на користь позивача в розмірі 1820,0 грн. = (1700,0 грн. + 120,0 грн.).

Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 530, 553, 554, 589, 590, 610, 611, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 217 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і ОСОБА_5, буд. 24, корп. «в», кв. 14, та належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності № 16055740 від 18 грудня 2003 року шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (пр-т Московський, 60, м. Харків, 61050, кореспондентський рахунок 0 в УНБУ в Харківській області, МФО 351005, код за ), що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року в розмірі 45069,32 доларів США (сорок п'ять тисяч шістдесят дев'ять доларів США 32 центи), що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 року складає 355696,10 грн. (триста п'ятдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто шість гривень 10 копійок), яка складається з:

1) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 жовтня 2006 року у сумі 29806,92 доларів США (двадцять дев'ять тисяч вісімсот шість доларів США 92 центи), що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 року складає 235242,19 грн. (двісті тридцять п'ять тисяч двісті сорок дві гривні 19 копійок), з якої:

- заборгованість за кредитом - 20256,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 159867,95 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 6397,23 дол, США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 50488,22 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2354,18 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 18579,69 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 799,06 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6306,33 грн.;

2) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 березня 2007 року у сумі 15262,40 доларів США (п'ятнадцять тисяч двісті шістдесят два долари США 40 центів), що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 року складає 120453,91 грн. (сто двадцять тисяч чотириста п'ятдесят три гривні 91 копійка), з якої:

- заборгованість за кредитом - 10323,24 дол. США що в еквіваленті по курсу НБУ становить 81473,07 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 3491,19 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 27553,17 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 988,08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7798,12 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 459,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3629,55 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» (м. Одеса, вул. Р. Кармена, 21А, р/р 0024, МФО 351005, ) судові витрати у 1820,00 грн.

Зупинити виконання рішення суду до скасування мораторію.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Гуревський В.К.