Справа № 357/514/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Київського обласного центру олімпійської підготовки про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.01.2017 року йому повідомили про виданий наказ директора

Комунального закладу Київський обласний центр олімпійської підготовки за №1-к від 03.01.2017року про звільнення його з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи КЗ КОЦОП в звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці відповідно до вимог п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як він винесений відповідачем у порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, без належного дотримання порядку вивільнення працівників, передбаченого нормами трудового законодавства. Позивач зазначає, що не був за два місяці повідомлений про зміну істотних умов праці, чи зміни в організації праці, а також, в день звільнення позивача не було проведено з ним всіх належних розрахунків та письмово не повідомлено про нараховані суми. Позивач з наведених підстав просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи та поновити на зазначеній посаді і стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу з 03.01.2017року по день ухвалення рішення суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, уточнивши позовну вимогу щодо розміру коштів за час вимушеного прогулу, надали відповідний розрахунок сум.

Представник відповідача позов не визнала, подала письмово викладені заперечення на позов.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 28.12.2011 року був зарахований на посаду заступника директора з спортивної роботи за наказом №1 від 03.01.2012 року. Та 07.05.2013 року позивача було звільнено з займаної посади за вчинення за місцем роботи розкрадання майна, встановленого постановою суду , згідно ст. 40 п.8 КЗпПУ. Наступного дня, 08.05.2013 року, позивача зараховано на посаду методиста, а з 01.12.2013 року позивача, знову, було переведено на посаду заступника директора з навчально-спортивної роботи за Накзом №124к (а.с.55). В подальшому трудова книжка містить два записи про зарахування позивача на посаду тренера за суміщенням та запис про звільнення з роботи за ст.. 36 п.6 КЗпПУ від 03.01.2017року. Наведене підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с.111112).

Встановлено, що 02.11.2016 року в.о. директора Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» (на підставі положення про заклад та п.п. 2.1, 2.2 розділу 2, п. 6.3 розділу 6 колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на 2015- 2020р.р.), видав наказ № 44 «Про перехід на контрактну основу», відповідно до якого заклад з 2017 року повністю перейшов на контрактну основу співпраці. Зазначене підтверджено копією Наказу №44 (а.с.31).

Також, 02.11.2016 року було проведено загальні збори працівників

Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр

олімпійської підготовки» на яких був присутній позивач та на яких було

доведено до відома всіх присутніх вказаний наказ №44 від 02.11.2016р. «Про перехід на контрактну основу», копію цього наказу було вивішено на дошці оголошень закладу для ознайомлення, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки, які є працівниками даного закладу і які були присутніми на цих загальних зборах, ознайомилися з виданим наказом та які уклали чи переуклали контракти і залишилися працювати в даному закладі.

Пунктом 2 Наказу №44 від 02.11.2016р. передбачено обовязок заступника директора із спортивної роботи ОСОБА_1 та заступника директора з господарської роботи ОСОБА_2 довести наказ до відома підпорядкованих їм працівників.

Відповідно доповідної записки від 03.11.2016р. заступника директора з

господарської роботи ОСОБА_2, - ним було доведено до відома

підлеглих працівників про Наказ № 44 від 02.11.2016 року «Про перехід на

контрактну основу» (доповідна записка додається). Наведене підтверджено копією даної доповідної (а.с.33).

Встановлено, що 03.01.2017 року позивача було звільнено з посади заступника директора з навчально-спортивної роботи з 03.01.2017 року згідно ст.. 36 п.6 КЗпП України відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. Наведене підтверджено копією наказу про звільнення з роботи (а.с.5). Також, матеріали справи містять Акт комісії від 03.01.2017 року про відмову від підписання контракту заступника директора з спортивної роботи ОСОБА_1, підписаний трьома особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 (а.с.51,52).

Встановленим є те, що профспілкова організація в КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки» відсутня.

Встановленим є те, що в день звільнення позивача з роботи, з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки, як зазначила представник відповідача, КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки» є бюджетним закладом. Фінансування закладу здійснюється тільки після затвердження річного бюджету та цільового спрямування коштів до юридичної особи в тому числі і на заробітну плату працівників. Згідно вимог ст.116 КЗпП України бухгалтерією КЗ КОР «КОЦОП» 03.01.2017р., (в день звільнення позивача)було здійснено нарахування сум, належних позивачу при звільненні та в подальшому, з моменту надходження коштів, з позивачем було проведено повний розрахунок, що не заперечив позивач. Представник відповідача суду пояснив, що про належні до виплати суми позивача було повідомлено листом від 08.02.2017р. № 01-13/53 (лист додається). Після відкриття фінансування на 2017 рік і надходження на рахунок коштів, 09.02.2017 року було здійснено виплату всіх належних вивільненому працівнику ОСОБА_1 сум у повному обсязі, що стверджується довідкою № 13 від 09.02.2017р.

Суд звертає увагу, що не є предметом спору у даній справі стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, чи спір про розмір належних до виплати сум, а також, позивач не ставить вимоги про відповідальність за затримку з ним розрахунку при звільненні.

Позивач, обґрунтовуючи позов, в судовому засіданні зазначив, що Наказ №44 не був виданий 02.11.2016року, позивач звертав увагу суду на виправлення дати наказу та вказував, що ніяких загальних зборів колективу не було. Однак, така позиція не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сам позивач не заперечив свій особистий підпис на звороті наказу №44 від 02.11.2016р. Жодного належного та допустимого доказу своїх пояснень з даного приводу не надав, так само, як і не зміг пояснити повністю протилежних своїм поясненням показів свідків.

Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2, який є заступником директора по господарській роботі, ОСОБА_6, який з 2012 року працює тренером закладу, ОСОБА_7, який працює водієм в КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки», суду показали, що 02.11.2016 року новий в.о.директора закладу зібрав збори, повідомив про перехід всіх працівників закладу на контракту основу, після зборів було вивішено в фойє на дошці оголошень Наказ №44 «Про перехід на контрактну основу». Зокрема, свідок ОСОБА_2 суду показав, що збори відбулися 02.11.2016року в першій половині дня, в кабінеті секретаря свідок підписав Наказ №44, після зборів він був зобовязаний повідомити всіх своїх підлеглих працівників про наказ керівництва, що і зробив, деяким працівникам телефонував. Свідок зазначив, що в грудні 2016 року особисто уклав контракт. Свідок ОСОБА_6 суду показав, що більшість працівників закладу завжди працювали за контрактом. 02.11.2016 року нове керівництво повідомило про Наказ №44, весь колектив знав про збори де буде обговорюватися питання контрактної основи праці для всіх працвників закладу. Свідок ОСОБА_7 суду показав, що на зборах 02.11.2016 року, які вів в.о. директора було повідомлено колектив про контрактну основу. Всі погодилися, крім гр.ОСОБА_8 Збори проводилися в першій половині дня, було присутніх близько 30 осіб. Свідок в грудні 2016 року уклав контракт та продовжує працювати.

В матеріалах справи міститься доповідна записка секретаря Бриж О.А. від 02.11.2016р., в якій секретар доводить до відома керівника, що при друкуванні наказу, була допущена помилка: замість «02 листопада 2016р.» помилково вказано дату «02 жовтня 2016р.» (а.с.32). Також, в самому Наказі № 44, в нижньому лівому куті, зазначена дата «02.11.2016року». Відповідно до витягу з журналу реєстрації наказів керівника з основної діяльності - наказ № 44 «Про перехід на контрактну основу» зареєстрований датою 02.11. 2016р. за № 44.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у звязку

із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією и посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівників повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу.

Колективний договір - локальний нормативно-правовий акт субєкта господарювання, який укладається відповідно до ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Згідно зі ст. 10 КзпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально- економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Конвенцією Міжнародної організації праці N 98 «Про застосування принципів права на організацію і ведення колективних переговорів» (стаття 4), яка ратифікована Україною, та Рекомендацією МОП N 91 (р. II, п. 2) передбачено укладання колективного договору на добровільних засадах, а під колективним договором розуміють усяку письмову угоду щодо умов праці та найму, яка укладається, з одного боку, між роботодавцем, групою роботодавців, а з іншого- однією чи кількома організаціями працівників, належним чином обраних і уповноважених згідно з законодавством країни.

Статтею 18 КЗпП України встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від туго, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Рекомендацією МОП від 6 червня 1951 року N 91 щодо колективних договорів передбачено зобов'язання, що випливають з колективних договорів: 1) Усякий колективний договір має зв'язувати сторони, що його підписали, а також осіб, від імені яких його укладено. Роботодавці і працівники, пов'язані колективним договором, не повинні вносити до трудових договорів умови, котрі суперечать поженням колективного договору. 2)Положення трудових договорів, котрі суперечать активному договорові, мають визнаватися за недійсні і автоматично замінюватись на відповідні положення колективного договору. 3)Положення трудових договорів, сприятливіші для ПРАЦІВНИКІВ, ніж положення колективного договору, не повинні визнаватися за такі, що суперечать колективному договору.4) Якщо практичне застосування положень колективних договорів забезпечується самими учасниками цих договорів, то передбачені у попередніх пунктах положення не можуть тлумачитися в розумінні тоги щодо проведення заходів законодавчим порядком. Положення колективного договору мають поширюватися на всіх ПРАЦІВНИКІВ відповідних категорій, які працюють на охоплених колективним договором підприємствах, якщо в ньому не передбачено інше.

Статтею 6 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено неприпустимість заборони діяльності щодо укладення та виконання колективних договорів і угод. Забороняється будь-яке втручання, яке може обмежити законні права працівників та їх представників або заборонити їх здійснення, з боку органів представницької і виконавчої влади та господарського управління, політичних партій, роботодавців при укладенні та виконанні колективних договорів, угод.

Після укладання колективні договори підлягають повідомній реєстрації місцевими органами державної виконавчої влади. Порядок реєстрації колективних договорів визначається Положенням про порядок повідомної реєстрації галузевих і регіональних угод, колективних договорів, затвердженим постановою КМУ від 05.04.94 р. №225.

Так, Колективний договір між адміністрацією і трудовим колективом Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на 2015-2020р.р. був прийнятий та затверджений загальними зборами трудового колективу Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» 10.09.2015р. , погоджений Управлінням молоді та спорту Київської обласної державної адміністрації, зареєстрований Білоцерківською районною державною адміністрацією 21.09.2015р. за № 204-482 (аю.с.35-42).

Пунктом 6.3. даного Колективного договору передбачено, що контрактна форма договору встановлюється для всіх працівників КЗ КОР КОЦОП.

Згідно наданих стороною відповідача письмових доказів вбачається, що в КЗ КОР КОЦОП не було виявлено папки з контрактами працівників та іншої документації, що підтверджено Актом проведення внутрішнього аудиту документації по відділу кадрів. В звязку з виявленням ряду порушень фінансово-господарської діяльності закладу було проведено перевірку КЗ КОР КОЦОП та Державною аудиторською службою України було поставлено вимоги про усунення порушень законодавства. Крім того, згідно позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності закладу було відображено ряд порушень бухгалтерського обліку, ведення особових карток працівників, виявлені порушення в роботі колишнього директора закладу. Однак, при цьому вказаними перевірками не було зафіксовано порушення щодо винесення наказу №44 від 02.11.20-16р., чи щодо положень Колективного договору. Зазначене підтверджено копіями Актів аудиторських перевірок (а.с.93-97,98-100).

Є безпідставним посилання представника позивача по даній справі на рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі №12-рп/98, оскільки не є предметом спору по даній справі, правомірність укладення Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом закладу, скасування чи оскарження цього Колективного договору, вцілому чи окремих його положень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторона позивача не ставить питання про визнання недійсним Колективного договору погодженого Київською обласною державною адміністрацією, який зареєстрований Білоцерківською РДА 21.09.2015р. за № 204-482. Даний колективний договір є чинним, ніким не оскаржувався і не скасований.

При цьому слід зазначити, що з моменту створення КЗ КОР КОЦОП, тобто з грудня 2011 року, частина працівників працювала за контрактом, а з 2017 року весь колектив закладу працює за контрактом і посилання сторони позивача на неправомірність укладеного Колективного договору, яким передбачена контрактна основа роботи, ставить під сумнів законність працевлаштування всього колективу закладу та й законність працевлаштування з грудня 2011року самого позивача на посаді заступника директора з спортивної роботи, оскільки, як слідує з Наказу №1 від 03.01.2012 року ОСОБА_1 було зараховано на посаду заступника директора з навчальної роботи з 28.12.2011 року згідно заключеного контракту (а.с.105). Зазначене, також, спростовує посилання сторони позивача і на ст. 16 КЗпП України.

Так, згідно ст.. 16 КЗпПУ умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Встановленим є те, що позивач обіймав посаду заступника директора з навчальної роботи закладу за контрактом ще з 2011 року, а Колективний договір, яким встановлена контрактна форма трудового договору, був укладений та належно зареєстрований в 2015 року, тобто в даному випадку не може йти мова, що Колективним договором погіршилося становище працівника ОСОБА_1 Крім того, в судовому засіданні сам позивач надав ряд контрактів, які були укладені ним і КЗ КОР КОЦОП ще в 2012, 2013,214 р.р.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача в обґрунтування позову на п. 15 Положення про центр олімпійської підготовки, затвердженого постановою КМ України від 07.09.2011 року №948 з якого слідує, що з тренером центру укладається трудовий договір. Згідно ч.3 ст. 21 КЗпПУ особливою формою трудового договору є контракт і даним Положенням не заперечене укладення контракту. Крім того, як вбачається з позовних вимог позивач бажає бути поновленим в КЗ КОР КОЦОП саме на посаді заступника директора з навчально-спортивної роботи, а не на посаді тренера. Позивач в судовому засіданні пояснив, що в день його звільнення йому пропонували посаду тренера, але він бажав залишитися на посаді заступника директора.

Позивач не надав жодного доказу обґрунтувань своїх позовних вимог. Натомість, суду надано докази того, що за 2 місяці до вивільнення позивача було видано Наказ №44 «Про перехід на контрактну основу» від 02.11.2016року, який було доведено до відома всім працівникам закладу і безпосередньо позивачу, про що свідчить його особистий підпис на звороті оригіналу цього наказу; надано докази того, що позивач відмовився укласти контракт , що підтверджено Актом про відмову від 03.01.2017 року, докази того, що з 2017 року відбулася зміна істотних умов праці в КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки», тобто весь колектив був переведений на контрактну основу співпраці.

Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Керуючись ст..ст. 18,21,32,36 КЗпПУ, Законом України «Про колективні договори і угоди», Положенням про центр олімпійської підготовки, затвердженого постановою КМ України від 07.09.2011 року №948, ст..ст. 10,60,88, 212-215,218, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні полову ОСОБА_1 до Комунального закладу Київський обласний центр олімпійської підготовки про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_9