Провадження № 2/761/1006/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 17 800,00 дол. США, що з урахуванням індексу інфляції станом на 17 червня 2016 складає 463 608,12 грн., 3 % річних у розмірі 3 060,00 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі розписки від 29.02.2016 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 17 800,00 дол. США строком до 25.03.2016 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином зобов'язання та кошти не повернув, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 17.06.2016 року становить 17 800,00 дол. США, що в еквіваленті становить 463 608,12 грн. та 3 060, 00 грн. - 3% річних за період з 25.03.2016 року по 17.06.2016 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що в розписці було зазначено строк повернення 25.03.2020 року, який ще не настав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.02.2016 року між ОСОБА_1 (далі - Позикодавець) та ОСОБА_4 (далі - Позичальник) було укладено договір позики, що підтверджений розпискою. За даною розпискою Позикодавець надав Позичальнику гроші в сумі 17 800,00 доларів США строком до 25.03.2016 року. ОСОБА_4 зобов'язався повернути кошти в зазначений в розписці строк.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що в розписці міститься виправлення щодо дати повернення коштів. Перед тим як було внесено виправлення датою повернення коштів було визначено «25 березня 2020 року».

В той же час позивач та його представник в судовому зпсіданні пояснили, що не могла бути зазначена дата записана в розписці, оскільки позивач не мав наміру надавати кошти на такий тривалий час, а тому оскільки ОСОБА_4 невірно зазначив дату, рік поврнення коштів був написаний від руки.

Судом в судовому засіданні було оглянуто оригінал розписки з якого чітко вбачається, що спочатку було написано «200», яке потім виправлено на «2016», підчистки чи будь-які зміни тексту відсутні.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що на момент розгляду справи в суді відповідач кошти, навіть частково не повернув. Представник відповідача доказів на спростування зазначеного не надав.

Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі та кошти надані в користування, однак відповідач свої зобов'язання по зазначеній розписці належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості по позиці в загальній сумі 17 800,00 доларів США, що за офіційним курсом на момент звернення до суду з позовом становить 443 220, 00 грн., що є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Так як відповідач не виконав зобов'язання у строки, визначені розпискою суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в сумі 3 060, 00 грн.

Водночас, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому суд не вбачає підстав для стягнення інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 549 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 159, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 443 220 (чотириста сорок три тисячі двісті двадцять) гривень 00 копійок, три проценти річних в сумі 3 060 (три тисячі шістдесят) гривень 00 копійок та 4 462,80 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула