Справа № 369/9827/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3995/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 51 09.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М ., ОСОБА_2,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона позивач з 16.02.2008 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 6.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До розірвання сімейно-шлюбних відносин, так і після фактичного розірвання відносин, відповідач ухилявся від надання грошової допомоги на утримання дочки, тому за рішенням Києво-Святошинського районного суду від 30.01.2013 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку на утримання малолітньої дочки, починаючи з 11.01.2013 року до її повноліття. Після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач ухилявся від їх сплати, або сплачував із значною затримкою визначаючи суму на власний розсуд, або взагалі не сплачував. У зв'язку з чим з 11.01.2013 року по 15.12.2014 року за цей період за ним утворилась заборгованість. На вимоги позивача і державного виконавця відповідач не реагував, оплату в повному обсязі не здійснював.

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що малолітня ОСОБА_5 постійно проживає з матір'ю позивачем, яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням.

Також було встановлено, що позивач самостійно виховує доньку, утримує сім»ю, бере активну участь у громадському житті. Батько - відповідач у вихованні дитини участі не приймає.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА з метою захисту прав та законних інтересів дитини було встановлено дні та години спілкування участі - батька.

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 комісія з питань захисту прав дитини вважала би за доцільне позбавити батьківських прав - гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Просили позбавити ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апелянт ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задовольнити позовних вимоги ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з 16.02.2008 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 6.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До розірвання сімейно-шлюбних відносин, так і після фактичного розірвання відносин, відповідач ухилявся від надання грошової допомоги на утримання дочки, тому за рішенням Києво-Святошинського районного суду від 30.01.2013 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку на утримання малолітньої дочки, починаючи з 11.01.2013 року до її повноліття.

Після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач ухилявся від їх сплати, або сплачував із значною затримкою визначаючи суму на власний розсуд, або взагалі не сплачував. У зв'язку з чим з 11.01.2013 року по 15.12.2014 року за цей період за ним утворилась заборгованість. На вимоги позивача і державного виконавця відповідач не реагував, оплату в повному обсязі не здійснював.

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що малолітня ОСОБА_5 постійно проживає з матір'ю позивачем, яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, що підтверджується, що підтверджується висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12.10.2016 року.

Також було встановлено, що позивач самостійно виховує доньку, утримує сім»ю, бере активну участь у громадському житті. Батько - відповідач у вихованні дитини участі не приймає.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА з метою захисту прав та законних інтересів дитини було встановлено дні та години спілкування участі - батька.

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 комісія з питань захисту прав дитини вважала би за доцільне позбавити батьківських прав - гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач у даній справі є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її завчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач протягом навчання доньки жодного разу не відвідував батьківських зборів, зацікавленості її навчанні не приймав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку Органу опіки і піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №М137753.2923.2 від 12 жовтня 2016 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що відповідач в період з 19 березня 2016 року по 20 серпня 2016 року тобто 4 місяці - не відвідував свою дочку у відведені на це дні, що було встановлено зі слів сусідів, актом обстеження житлово-побутових умов від 27 серпня 2016 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав:

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов"язані поважати дитину. Забороняється будь-які види експлуатації батькам своєї дитини . Забороняється фізичне покарання дитини батьками,а також застосування інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пору з цим, пунктом 15 указаної постанови Пленуму судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно своєї малолітньої доньки, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Отже, судовому засіданні колегією суддів встановлено, що апелянтом 28 грудня 2016 року надано дозвіл на тимчасові поїздки за кордон до Республіки Молдови, Російської Федерації терміном з 29 грудня 2016 року по 29 грудня 2019 року в супроводі її матері. Проте, позивачка в супереч наданого дозволу - неодноразово залишала дитину в Молдові з хворими батьками (які потребують особливого догляду, як зазначала позивачка) та приїздила в України для вирішення особистих справ на, що відповідач свого дозволу - не надавав.

Крім того, як було встановлено, колегією суддів позивачкою не вчинено жодних дій для забезпечення спілкування батька з дитиною, зокрема в усній чи письмовій формі, не повідомила засоби зв'язку та час для спілкування.

Окрім вище викладеного, колегія суддів звертаючи увагу на факт стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов'язків по утриманню дочки, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги в позбавленні відповідача батьківських прав, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України вказані роз'яснення та вимоги закону не врахував, не з'ясував його думку щодо виконання своїх батьківських обов'язків, його особу та подальші наміри стосовно виховання дитини, що призвело до порушень норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, не з*ясовано всі обставини справи, не дана належна правова оцінка доказам по справі, а саме не з'ясовано, які безспірні докази свідчать про ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, як не з'ясовано і умови проживання кожного з батьків дитини, та чи є можливість, виходячи безпосередньо із інтересів малолітньої дитини та конкретних обставин даної справи, попередження відповідача про необхідність зміни свого ставлення до питань виховання та утримання доньки.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах на що обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: