Дата документу 29.09.2017
Справа № 2-62/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

в складі головуючого судді Редько О.В.,

при секретарі Данчук К.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_4 про скасування акту індивідуальної дії та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_4 про скасування акту індивідуальної дії та свідоцтва про право власності.

В судове засідання зявилися позивач, його представник, представник Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області адвокат ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4

Від третьої особи по справі ОСОБА_4 надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, які житі за ухвалою від 27.09.2017 року у вигляді арешту на спірне наступне майно - комплекс будівель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: Запорізька область м. Мелітополь с. Вознесенка вул. Чапаєва 110б.

12.03.2012 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області ухвалив заочне рішення по цивільній справі № 815/6479/2012 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_4 про скасування акту індивідуальної дії та свідоцтва про право власності.

Ухвалою суду від 29.09.2011 року в якості забезпечення позовних вимог було заборонено Комунальному підприємству «Мелітопольському міжрайонному бюро технічної інвентаризації» проводити перереєстрацію прав власності на майно, що оформлено у власність ОСОБА_5 на підставі спірного рішення виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району № 127 від 15.12.2005 року (комплекс будівель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: вул. Чапаєва 110 б в с. Вознесенка Мелітопольський район Запорізька область).

Ухвалою суду від 15 вересня 2017 року були скасовані заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду № 2-2263/11 від 29 вересня 2011 року.

Крім того, 15 вересня 2017 року було скасоване заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача та ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення заяви та просили суд скасувати заходи забезпечення позову. ОСОБА_4 зазначив, що він являється власником спірного комплексу по вул.. Чапаєва 110б в с. Вознесенка Мелітопольського району та надав копії правовстановлюючих документів на майно. Вважає, що заходами забезпечення позову були порушенні його права як третьої особи,

Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність задоволення даної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту та майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або і інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування судів України.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії"Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії"(рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3.06.2016 р. « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» встановлено, що відкривши провадження у справі про визнання права власності та/або зняття арешту з майна, суддя відповідно до пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК в порядку забезпечення позову за відповідною заявою може зупинити продаж арештованого майна.

Як вбачається з доданих третьою особою по справі ОСОБА_4 документів, саме йому як третій особі по справі належить комплекс будівель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: Запорізька область м. Мелітополь с. Вознесенка вул. Чапаєва 110б.

Таким чином, судом при ухваленні оскаржуваної ухвали не враховано, що власником майна являється третя особа по справі та в позовних вимогах позивач просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про оформлення права власності на нежитлові приміщення. Крім того в своїх позовних вимогах позивач не ставить відповідачем ОСОБА_4

З урахування викладених вимог законодавства, обсягу позовних вимог та наведених підстав, суд з метою забезпечення прав третьої особи по справі ОСОБА_6 як власника майна вважає необхідним скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову за ухвалою від 27.09.2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Відповідно до розяснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 « Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вжитті судом заходи забезпечення позову в даній справі можуть бути скасовані з метою недопущення порушення прав та законних інтересів третіх осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-154 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3.06.2016 р. « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_4 про скасування акту індивідуальної дії та свідоцтва про право власності задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на спірне наступне майно - комплекс будівель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: Запорізька область м. Мелітополь с. Вознесенка вул. Чапаєва 110б, які вжиті за ухвалою Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 27.09.2017 року

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги або в порядку ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Ухвала в частині скасування заходів забезпечення позову набирає законної сили разом з набранням законної сили ухвали про залишення позову без розгляду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_7