Справа №489/2481/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 31 березня 2008 року відповідач уклав із банком кредитний договір № 1И-80, за умовами якого надав позичальнику кредит в сумі 28000 дол. США на строк до 30.03.2018 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом. У забезпечення своїх кредитних зобовязань позичальником було передано в іпотеку за іпотечним договором від 31 березня 2008 року нежитлові приміщення по пр. Миру, 17г/3 в м. Миколаєві, що складаються з нежитлових приміщень І поверху загальною площею 24,3 кв.м.

У звязку із порушенням позичальником зобовязань за кредитним договором банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2010 року позов задоволений та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 281050,28 грн. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19.10.2011 року вказане рішення суду змінено та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 269178,35 грн.

Станом на 07 квітня 2016 року загальна сума заборгованості відповідача становить 1515270,08 грн., що складається з 26366,49 дол. США заборгованості за кредитом, 30415,34 дол. США заборгованості по відсоткам, 6531,42 грн. комісії та 34800,06 грн. штрафу.

Оскільки відповідач неналежно виконує зобовязання за кредитним договором та на підставі застереження в іпотечному договорі, у банка виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У серпні 2016 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації, у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У січні 2017 року позивач уточнив свої вимоги щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки в сумі 147000,00 грн.

В березні 2017 року позивач знову уточнив вимоги стосовно способу звернення стягнення на предмет іпотеки та просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нього за вартістю у розмірі 147000,00 грн.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні уточнений позов підтримав.

Відповідачка у судовому засіданні просили позов залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, встановив такі обставини.

31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_2, назву якого змінено на ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1И-80, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 28000 дол. США, що складає еквівалент 141400,00 грн. за курсом НБУ на момент укладення цього договору, на строк до 30.03.2018 року, за умови погашення кредиту за затвердженим графіком та сплати позичальником 14% річних за користування кредитом (п. п. 1.1, 1.3, 1.4, додаток № 1 до кредитного договору).

20 червня 2008 року додатковим договором до кредитного договору були внесені зміни щодо сплати неустойки в разі неналежного виконання позичальником грошових зобовязань з погашення кредитної заборгованості (а.с. 24, т. 1).

Додатковою угодою № 1 від 14 листопада 2008 року змінено процентну ставку на 17% річних (а.с. 39, т. 1).

Іпотечним договором від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2032, сторони погодили передачу в іпотеку банку нежитлових приміщень по пр. Миру, 17г/3, що складаються з нежитлових приміщень І поверху загальною площею 24,3 кв. м. (п. 2.1).

Згідно з п. 7.1 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладені цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.

У відповідності до п. 7.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Пунктом 7.3 вказаного договору передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.2 цього договору.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 року задоволений позов банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з останньої на користь банку 281050,28 грн. заборгованості по кредитному договору.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2011 року вказане заочне рішення суду змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 269178,35 грн. заборгованості за кредитним договором № 1И-8О від 31.03.2008 року.

Відповідно до розрахунку банку про заборгованість відповідача, станом на 07 квітня 2016 року загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору становить 56781,83 дол. США, що еквівалентно 1473938,60 грн., та 41331,48 грн., з яких: 26366,49 дол. США заборгованість за основною сумою кредиту; 30415,34 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6531,42 грн. заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту; 34800,06 грн. неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором (а.с. 9-11, т. 1).

Оцінка спірного майна згідно звіту наданого позивачем складає 147000,00 грн. (а.с. 150, т. 1).

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Із системного аналізу зазначених вище нормативних актів випливає, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановлювати наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року в справі № 6-1851цс15. Крім того, як зазначено в тексті постанови Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-1851цс15, при вирішенні справ даної категорії слід враховувати умови договору іпотеки.

Умовами даного конкретного договору іпотеки не передбачається можливість набуття права власності іпотекодержателем в судовому порядку на предмет іпотеки.

Тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.2 12-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький