Справа № 766/4557/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 28.07.1986 року по 05.05.2016 року працювала у відповідача на різних посадах.

Отримала попередження про звільнення з займаної посади, 01.12.2015 року наказом № 684-к від 27.11.2015 року була переведена на посаду спеціаліста по роботі з дебіторською заборгованістю відділу обслуговування масового сегменту.

Наказом № 195-к від 05.05.2016 року звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скорочення численності або штату працівників.

Вважає звільнення незаконними, проведеним у порушення положень ст.42 КЗпП України, оскільки вона порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати у товаристві, має більш тривалий безперервний стаж роботи у товаристві, а також є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, а тому має переважне право на залишення на роботі, що не було враховано при її звільненні.

З огляду на викладене, просила суд поновити її на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати не більш ніж за один місяць.

В останнє судове засіданні позивач не зявилася, надала повноваження представнику.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позові, а також недотримання відповідачем процедури звільнення.

Представник відповідача надала письмові заперечення проти позову та просила в задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працювала в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на посаді спеціаліста по роботі з дебіторською заборгованістю відділу обслуговування масового сегменту.

Наказом № 159 від 01.03.2016 року директора Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ліквідовано Групу з дебіторською заборгованістю та Групу з розрахунками Відділу обслуговування масового сегменту Херсонської філії з 01.04.2016 року(а.с. 22).

Наказом № 36 від 03.03.2016 року директора Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» попереджено працівників про майбутнє звільнення у звязку з ліквідацією структурних підрозділів, відповідно до наказу №159 від 01.03.2016року(а.с. 23).

04.03.2016 року ОСОБА_1 спеціаліст по роботі з дебіторською заборгованістю група роботи з дебіторською заборгованість відділу обслуговування масового сигменту була письмово попереджена про майбутнє звільнення 05.05.2016 року, у звязку зі скороченням численності штату на підставі наказу ПАТ «Укртелеком» від 01.03.2016 року № 159, що підтверджується її особистим підписом(а.с. 25).

За період з 04.03.2016 року по 05.05.2016 року відповідач знайомив позивача з переліком вакантних посад у товаристві станом на 01.03.2016року, 14.03.2016року, 28.03.2016року, 11.04.2016 року, 26.04.2016 року, однак позивач відмовилася від переведення на жодну з них, оскільки вважала їх такими, що їй не підходять(а.с. 53 -60).

Профспілковий комітет 19.04.2016 року надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням численності, штату працівників(а.с 26).

Наказом Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» №195-к від 05.05.2016 року ОСОБА_1 звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати відповідно до приписів п.7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також виплатою вихідної допомоги, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України (а.с.28).

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація структурного підрозділу Групи роботи з дебіторською заборгованістю та Групи роботи з розрахунками відділу обслуговування масового сигменту та враховуючи, що відповідач виконав, передбачений ст.49-2 КЗпП України обовязок щодо своєчасного попередження працівників про наступне вивільнення та запропонування всіх інших вакантних посад, які зявилися у товаристві протягом цього періоду і існували на день звільнення, а позивач відмовилася від запропонованих посад, суд приходить до висновку, що звільнення позивача проведено з дотриманням законодавства, у тому числі положень ст. 49-2 КЗпП України, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на її переважне право на залишення на роботі, у тому числі, як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а також порушення процедури звільнення, суд до уваги не приймає, зважаючи на те, що звільнення позивача за п. 1 ст.40 КЗпП України мало місце у звязку з ліквідацією структурного підрозділу і звільненням з посад усіх працівників підрозділу, а від запропонованих відповідачем інших вакансії, які існували в товаристві по день звільнення, позивач відмовилася і звільнення позивача проведено роботодавцем за попередньою згодою профспілкового комітету.

На підставі викладеного, ст. 40, 44, 49-2, ст.233КЗпП України, керуючись ст.ст. 10,57-60,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Суддя В.В. Прохоренко