Номер провадження: 22-ц/785/2727/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом.

Зазначала, що з 16 листопада 2015 року працювала інспектором військового-облікового столу на 0,5 ставки та рахівником-касиром на 0,5 ставки в Холоднобалківській сільській раді Біляївського району Одеської області (далі - Холоднобалківська сільська рада).

21 червня 2016 року її було звільнено з роботи з вказаних посад за згодою сторін на підставі п.1ст.36 КЗпП України.

Уточнивши вимоги та посилаючись на те, що:

-заяву про звільнення за згодою сторін вона не подавала,

-її заява про звільнення за власним бажанням від 21 червня 2016 року була написана під тиском, та від якої вона відмовилася у той же день,

ОСОБА_2просилапоновити її на роботі, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Представник відповідача позов не визнав за його безпідставністю.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано розпорядження Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області № 67 від 21 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді інспектора військового-облікового столу, з покладанням обовязків рахівника-касира Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Стягнуто з Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2016 року по 01 грудня 2016 року в розмірі 16296,30 грн.

Стягнуто з Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі представник Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 в повному обсязі.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з викладенням його резолютивної частини у новій редакції.

Підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (п.4ч.1ст.36,ст. 38КЗпП України ).

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (ст.38 КЗпП України).

У сенсі положень ст. 38 КЗпП України розірвання трудового договору за ініціативою працівника на практиці іменується звільненням за власним бажанням. Якщо трудовий договір укладений на невизначений строк, працівник має право у будь-який час розірвати його, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні. За відсутності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це у межах 2-тижневого строку. При наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення. Проте, власник не вправі звільняти працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. Водночас працівнику надається право відізвати заяву про звільнення, незважаючи на раніше подану заяву. Це безумовне право працівника, така заява має бути належне зафіксована, щоб у разі спору можна було посилатися на відповідні докази відзиву заяви про звільнення.

Поновлюючи ОСОБА_2 на роботі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства, оскільки позивач 21 червня 2016 року подала заяву про звільнення її за власним бажанням з 21 червня 2016 року (тобто на підставі ст.38 КЗпП України), яку анулювала у той же день, подавши відповідну заяву.

Крім того, тимчасово виконуюча повноваження (далі-т.в.п.) Холоднобалківського сільського голови ОСОБА_4 видала розпорядження № 67 від 21 червня 2016 року про звільнення позивачки з роботи:

- за згодою сторін на підставі ч.1ст.36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_5 ( тобто за іншою підставою про звільнення та на підставі заяви іншої особи);

- під час свого знаходження на стаціонарному лікуванні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, оскільки ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Встановлено, що з 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 працювала на посаді інспектора військового-облікового столу на 0,5 ставки та на посаді рахівника-касира на 0,5 ставки в Холоднобалківській сільській раді Біляївського району Одеської області (а.с. 10, 112).

Розпорядженням т.в.п. Холоднобалківського сільського голови ОСОБА_4 № 67 від 21 червня 2016 року ОСОБА_2 звільнено 21 червня 2016 року з посади інспектора військового-облікового столу 0,5 ставки, рахівника-касира 0,5 ставки за згодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України згідно заяви ОСОБА_5 (а.с.7).

Фактично підставою для звільнення стала заява ОСОБА_2 від 21 червня 2016 року про звільнення її з посади інспектора ВОЗ, з покладанням обовязків касира-рахівника, за власним бажанням з 21 червня 2016 року (а.с. 115).

Як вбачається з вищевказаної заяви, вона не містить посилання на звільнення за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі якої було проведено звільнення ОСОБА_2, а отже її звільнення було проведено із порушенням трудового законодавства.

Цього ж дня, після видання розпорядження про звільнення, ОСОБА_2 подала заяву про анулювання попередньої заяви про звільнення, яка зареєстрована 23 червня 2016 року (а.с. 116).

У період з 14 червня 2016 року по 21 червня 2016 року ОСОБА_4, яка перебувала на посаді секретаря т.в.п. Холоднобалківського сільського голови, знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні с. Дачне Біляївської ЦРЛ, що підтверджується довідкою № 76 від 14.11.2016 року та листком непрацездатності (а.с. 139, 145).

Оскільки ОСОБА_2не писала заяву про звільнення за згодою сторін та розпорядження про її звільнення за згодою сторін на підставі ч.1ст.36 КЗпП України видано посадовою особою під час знаходження на стаціонарному лікуванні, висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення Холоднобалківського сільського голови є правильним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розпорядженням Холоднобалківського сільського голови №3 від 20 січня 2017 року, рішення суду про поновлення на работі ОСОБА_2 виконано, а розпорядженням №5 від 13 лютого 2017 року ОСОБА_2 звільнена за власним бажанням на підставі ч.1с.38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається на підставі ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100

Суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, навівши у мотивувальній частині рішення відповідні розрахунки, які відповідачем не оскаржуються, та обґрунтовано стягнув на користь позивача 16296,30 грн., проте помилково не зазначив у резолютивній частині рішення про утримання з вказаної суми податку та інших обовязкових зборів та платежів, що підлягає виправленню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом даної норми права до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, і ці обставини з урахуванням правил змагальності сторін повинні бути належно доведені.

Згідно зі статями 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовючи вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, розмір якої позивач неодноразово змінювала (з 2000 грн. до 15 000 грн.), ОСОБА_2 посилалася на те, що:

- після незаконного звільнення їй різко стало погано з причин постійних переживань та тиску з боку працівників Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області,

- в неї стався нервовий зрив на фоні постійної стурбованості. (а.с.4,25).

Крім того, позивач зазначила, що за станом здоровя нервові зриви їй категорично протипоказані.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5000 грн. суд виходив з того, що ОСОБА_2, в результаті незаконного звільнення, зазнала моральних страждань, що призвели до приниження її честі,гідності, престижу та ділової репутації.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди підлягає зміні, оскільки дійшовши висновку про незаконність звільнення, суд першої інстанції не встановив факт тиску працівників органу місцевого самоврядування на позивачку на підставі якого нею написана заява про звільнення, а із наданої позивачкою копії витягу з історії хвороби від 03 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 рекомендовано обмеження емоціональних навантажень (а.с.26).

Приймаючи до уваги, що самим фактом незаконного звільнення ОСОБА_2 з роботи позивачці заподіяні моральні страждання, виходячи із принципу справедливості, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди в розмірі 1500 грн.

Присудження компенсації у зазначеній сумі буде достатньою для справедливої сатисфакції.

Колегія суддів вважає, що суд, відповідно до вимог 88 ЦПК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 1102,40 грн.( 551,20+551,20).

Так, відповідно до ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір у справах про стягнення заробітної плати та поновленні на роботі позивачі звільнені від сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

Крім того, ОСОБА_2, у порушення вимог п.п.2п.1ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір», не оплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн. за подачу позову про відшкодування моральної шкоди, який у звязку з частковим задоволенням вимог в цій частині, також підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,309, 314, 6315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посадах інспектора військового-облікового столу на 0,5 ставки та рахівника-касира на 0,5 ставки Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області з 21 червня 2016 року.

Стягнути зХолоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2016 року до 01 грудня 2016 року в розмірі 16 296,30 грн. з відрахуванням податку та інших обовязкових зборів та платежів.

Стягнути зХолоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

Стягнути зХолоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області на користь держави судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6