Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/790/17

Провадження № 2/440/806/2017

26 вересня 2017 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 С. Р.

при секретарі Базилюк Г.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 "Ресторан "Беркут", третьої особи на стороні позивача ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання недійсною заяви від 27.11.2006 року про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 "Ресторан "Беркут",-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 "Ресторан "Беркут", третьої особи на стороні позивача ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання недійсною заяви від 27.11.2006 року про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 "Ресторан "Беркут". Свої вимоги обгрунтовують тим, що в січні 2017 року, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стало відомо, що представник ОСОБА_2 який діяв за довіреністю у 2006 р. заявою від 27.11.2006 p., без його відома, таких повноважень йому не надавав, подарує безкоштовно його частку в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут гр. ОСОБА_7 у розмірі 95,694%, а ОСОБА_6 у розмірі 1,6151%.

Про вищевказану заяву позивачі дізналися після ознайомлення з матеріалами справи №914/2732/16 у Господарському суді Львівської області.

Спірну заяву було подано та засвідчено підписом представника ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно заяви від 27.11.2006 p., ОСОБА_4, що діяв від імені ОСОБА_2 просив вивести ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан "'Беркут, та дати дозвіл на передачу належної йому частки у розмірі 95,694% ОСОБА_7, а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% ОСОБА_6

Про існування такої заяви ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_5 Ресторан "Беркут не було відомо, всі учасники Товариства та ОСОБА_5 Ресторан Беркут дізналися у межах справи №914/2732/16.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 02.09.1993 р.

У 2003 р. ОСОБА_2, чоловіком ОСОБА_3, було куплено 95,694% статутного капіталу ОСОБА_5 Ресторан Беркут за спільні кошти подружжя, та в подальшому збільшено статутний капітал Товариства до 1200000,00 грн..

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з окремими позовними заявами зверталися у Господарський суд Львівської області про визнання заяви від 27.11.2006р. про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ Ресторан Беркут недійсною.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 р. у справі №914/352/17 - ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір не підлягає розгляду в господарському суді.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.04.2017 р. у справі №914/776/17 - ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір також не підлягає розгляду в господарському суді. ]

Враховуючи вищевказане і беручи до уваги, що відповідачем по справі є ОСОБА_4, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, позовна заява підлягає розгляду у Буському районному суді Львівської області.

Щодо порушеного права ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Незважаючи на те, що заява від 27.11.2006 р. ніколи не подавалася до ОСОБА_5 Ресторан Беркут, жодних зборів учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут по розгляду цієї заяви не проводилося, ОСОБА_2 починаючи з 13 червня 2003 р. по сьогодні є співвласником статутного капіталу та учасником ОСОБА_5 Ресторан Беркут (копія витягу додається).

25 березня 2016 р. використовуючи заяву від 27.11.2006 р. без нашої участі, ОСОБА_7

Г. незаконно виготовляє протокол №1/2016 зборів засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, згідно якого виключає ОСОБА_2 з числа учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, 95,694% частки статутного капіталу оформляє на себе, а 1,6151% оформляє на ОСОБА_6 (копія протоколу додається).

Після виготовлення цього незаконного протоколу, ОСОБА_7 звертається до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною вимогою: виключити ОСОБА_2 Р В. з числа засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, замість ОСОБА_2 включити в число учасників ОСОБА_7 з часткою 95,694% та решту частки у розмірі 1,6151% перевести на ОСОБА_6

8 лютого 2017 р. Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив ОСОБА_7

Г. в частині виключення ОСОБА_2 з числа учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Таким чином ОСОБА_7 на підставі незаконної заяви від 27.11.2006 р. вчиняє незаконні дії.

Зважаючи на вищезазначене, вважаємо, що заява від 27.11.2006 p., підписана ОСОБА_4 є незаконною і підлягає визнанню недійсною з наступних підстав:

По-перше: у червні 2003 р. я, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 частку в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут (Код ) вартістю 717 709,00 грн., що у відсотковому вираженні становило 95,694% статутного фонду Товариства.

13 червня 2003 р. Загальними зборами засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут було прийнято рішення про прийняття мене до складу засновників Товариства в розмірі частки 95,694%, 717 709,00 грн., за умови, що я, ОСОБА_2 стану повноправним власником даної частки з моменту нотаріального посвідчення відповідних змін до установчого договору та статуту Товариства.

На виконання умов протоколу засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут від 13.06.2003 p.,

18 червня 2003 р. було оформлено Угоду про внесення змін та доповнень до установчого договору та змін та доповнень до статуту, яка була посвідчена приватним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі №2943, 2946,2947.

Враховуючи складне фінансове становище ОСОБА_5 Ресторан Беркут було прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу до 1 200 000,00 грн. У звязку з цим було визначені частки: ОСОБА_2 - 1 167 709,00 грн., що становило 97,3091% статутного капіталу; ОСОБА_9 - 32 291,00 грн., що становило 2.6909% статутного капіталу.

Пізніше Управлінням промисловості та підприємництва Львівської міської ради було зареєстровано Зміни та доповнення до статуту ОСОБА_5 Ресторан Беркут, номер запису 1389-

Тобто з 22 жовтня 2003 р. я, ОСОБА_2 став власником статутного фонду ГзОВ Ресторан Беркут з часткою в розмірі 97,3091%, що в грошовій сумі складає 167 709,00 грн.. З 2003 по 2009 роки ОСОБА_2 збільшив розмір статутного капіталу на 900 000,00 грн.

Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що відчуження частки в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут, відбувалось за довіреністю.

По-друге: у відповідності до ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та нтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на фективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право и охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 4 розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в постанові від '6.11.2009 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано: ОСОБА_1 відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів:нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та спорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)".

Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова у справі №2-7122/05 від 30.08.2005 р. Заборонено Львівській міській раді, Франківській районній адміністрації м. Львова, Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради, державним реєстраторам Управління державної реєстрації Львівської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації нової редакції установчих документів ОСОБА_5 Ресторан Беркут та внесення змін і доповнень до них, державної реєстрації будь-яких нових підприємств товариств, створених в результаті реорганізації ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу частки в статутному фонді ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Заборонено ОСОБА_5 Ресторан Беркут, вчиняти дії щодо внесення змін та доповнень о установчих документів, проводити ліквідацію та реорганізацію товариства.

По-третє: Згідно ч. 1 ст. 148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню.

Заява від 27.11.2006 р. про виведення мене, ОСОБА_2, зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут мною не підписувалась, що прямо суперечить ст. 148 ЦК України.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Відтак підписання заяви про вихід з товариства може вчинятися лише особисто мною, ОСОБА_2, тому заява від 27.11.2006 р. є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України Про господарські товариства, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Однак жодних коштів мені не виплачувалось, окрім того передача частки без компенсації внесених коштів прямо суперечить моїм правам та є незаконною.

По-четверте: згідно з протоколом зборів учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут збільшено статутний фонд товариства до 1 200 000,00 грн., в результаті чого розподіл часток у статутному капіталі товариства встановлено відповідно: ОСОБА_2 - 97,3091%, що становить 1 167 709,00 грн., ОСОБА_6 - 2,6909%, що становить 32 291,00 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України №17-рп/2012 від 19.09 2012 p., приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя,- це окремий обєкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх сумісної власності.

Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності.

В аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, ОСОБА_2, як чоловік ОСОБА_3, за рахунок внесення спільних грошових коштів, став учасником ОСОБА_5 Ресторан Беркут, та за рахунок збільшення капіталу товариства з 750 000,00 грн. До 1 200 000,00 грн., відтак заява від 27.11.2006 р. є протиправною та незаконною, оскільки не було згоди ОСОБА_3 як дружини ОСОБА_2 відчужувати це майно, яке є їх спільною власністю.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 60 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а положення ст. 63 цього ж кодексу передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При вчиненні нотаріальної дії по відчуженню частки не містять докази досягнення домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо обєктів котрі належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак такої і не було на момент укладення спірної угоди.

В силу змісту ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на доведення нотаріальної дії, яка потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена Аналогічне положення закріплене і в п.3 ч. 2 ст. 59 ЦК України.

Відсутні відомості, що ОСОБА_3 на момент відчуження частки, тобто у 2006 p., надала згоду на відчуження частки ОСОБА_5 Ресторан Беркут, згідно заяви про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, та надання дозволу про передачу належної ОСОБА_2 частки у розмірі 95,694% ОСОБА_7, а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% ОСОБА_6, оскільки відсутня нотаріально засвідчена згода на його укладення.

Щодо пропуску позовної давності, то слід зазначити те, що ОСОБА_2 довідався про спірну заяву про вихід його з учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут лише в 2017 р. в межах судової справи №914/2732/16, що слухалася Господарським судом Львівської області.

Враховуючи зазначене, позивачі вважають, що строк позовної давності ними не пропущено.

Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 Цивільного кодексу України).

В судове засідання позивач ОСОБА_2В не зявилась, його представник ОСОБА_10 подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, слухати справу без їх участі.

В судове засідання позивач ОСОБА_4В не зявилась, його представник ОСОБА_11 подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, слухати справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій справу просив слухати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити. (а.с.23)

Представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 "Ресторан "Беркут" ОСОБА_12 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій справу просив слухати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити.(а.с.20-21)

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій справу просила слухати у її відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити. (а.с.24)

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, судова повістка повернута в суд з відміткою за закінченням терміну зберігання.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В січні 2017 року, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стало відомо, що представник ОСОБА_2 який діяв за довіреністю у 2006 р. заявою від 27.11.2006 p., без його відома, таких повноважень йому не надавав, подарує безкоштовно його частку в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут гр. ОСОБА_7 у розмірі 95,694%, а ОСОБА_6 у розмірі 1,6151%.

Про вищевказану заяву позивачі дізналися після ознайомлення з матеріалами справи №914/2732/16 у Господарському суді Львівської області.

Спірну заяву було подано та засвідчено підписом представника ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно заяви від 27.11.2006 p., ОСОБА_4, що діяв від імені ОСОБА_2 просив вивести ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан "'Беркут, та дати дозвіл на передачу належної йому частки у розмірі 95,694% ОСОБА_7, а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% ОСОБА_6

Про існування такої заяви ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_5 Ресторан "Беркут не було відомо, всі учасники Товариства та ОСОБА_5 Ресторан Беркут дізналися у межах справи №914/2732/16.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 02.09.1993 р.

У 2003 р. ОСОБА_2, чоловіком ОСОБА_3, було куплено 95,694% статутного капіталу ОСОБА_5 Ресторан Беркут за спільні кошти подружжя, та в подальшому збільшено статутний капітал Товариства до 1200000,00 грн..

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з окремими позовними заявами зверталися у Господарський суд Львівської області про визнання заяви від 27.11.2006р. про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ Ресторан Беркут недійсною.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 р. у справі №914/352/17 - ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір не підлягає розгляду в господарському суді.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.04.2017 р. у справі №914/776/17 - ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір також не підлягає розгляду в господарському суді. ]

Враховуючи вищевказане і беручи до уваги, що відповідачем по справі є ОСОБА_4, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, позовна заява підлягає розгляду у Буському районному суді Львівської області.

Щодо порушеного права ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Незважаючи на те, що заява від 27.11.2006 р. ніколи не подавалася до ОСОБА_5 Ресторан Беркут, жодних зборів учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут по розгляду цієї заяви не проводилося, ОСОБА_2 починаючи з 13 червня 2003 р. по сьогодні є співвласником статутного капіталу та учасником ОСОБА_5 Ресторан Беркут (копія витягу додається).

25 березня 2016 р. використовуючи заяву від 27.11.2006 р. без нашої участі, ОСОБА_7

Г. незаконно виготовляє протокол №1/2016 зборів засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, згідно якого виключає ОСОБА_2 з числа учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, 95,694% частки статутного капіталу оформляє на себе, а 1,6151% оформляє на ОСОБА_6 (копія протоколу додається).

Після виготовлення цього незаконного протоколу, ОСОБА_7 звертається до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною вимогою: виключити ОСОБА_2 Р В. з числа засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, замість ОСОБА_2 включити в число учасників ОСОБА_7 з часткою 95,694% та решту частки у розмірі 1,6151% перевести на ОСОБА_6

8 лютого 2017 р. Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив ОСОБА_7

Г. в частині виключення ОСОБА_2 з числа учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Таким чином ОСОБА_7 на підставі незаконної заяви від 27.11.2006 р. вчиняє незаконні дії.

Зважаючи на вищезазначене, вважаємо, що заява від 27.11.2006 p., підписана ОСОБА_4 є незаконною і підлягає визнанню недійсною з наступних підстав:

По-перше: у червні 2003 р. я, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 частку в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут (Код ) вартістю 717 709,00 грн., що у відсотковому вираженні становило 95,694% статутного фонду Товариства.

13 червня 2003 р. Загальними зборами засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут було прийнято рішення про прийняття мене до складу засновників Товариства в розмірі частки 95,694%, 717 709,00 грн., за умови, що я, ОСОБА_2 стану повноправним власником даної частки з моменту нотаріального посвідчення відповідних змін до установчого договору та статуту Товариства.

На виконання умов протоколу засновників ОСОБА_5 Ресторан Беркут від 13.06.2003 p.,

18 червня 2003 р. було оформлено Угоду про внесення змін та доповнень до установчого договору та змін та доповнень до статуту, яка була посвідчена приватним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі №2943, 2946,2947.

Враховуючи складне фінансове становище ОСОБА_5 Ресторан Беркут було прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу до 1 200 000,00 грн. У звязку з цим було визначені частки: ОСОБА_2 - 1 167 709,00 грн., що становило 97,3091% статутного капіталу; ОСОБА_9 - 32 291,00 грн., що становило 2.6909% статутного капіталу.

Пізніше Управлінням промисловості та підприємництва Львівської міської ради було зареєстровано Зміни та доповнення до статуту ОСОБА_5 Ресторан Беркут, номер запису 1389-

Тобто з 22 жовтня 2003 р. я, ОСОБА_2 став власником статутного фонду ГзОВ Ресторан Беркут з часткою в розмірі 97,3091%, що в грошовій сумі складає 167 709,00 грн.. З 2003 по 2009 роки ОСОБА_2 збільшив розмір статутного капіталу на 900 000,00 грн.

Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що відчуження частки в статутному капіталі ОСОБА_5 Ресторан Беркут, відбувалось за довіреністю.

По-друге: у відповідності до ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та нтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на фективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право и охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 4 розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в постанові від '6.11.2009 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано: ОСОБА_1 відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів:нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та спорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)".

Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова у справі №2-7122/05 від 30.08.2005 р. Заборонено Львівській міській раді, Франківській районній адміністрації м. Львова, Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради, державним реєстраторам Управління державної реєстрації Львівської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації нової редакції установчих документів ОСОБА_5 Ресторан Беркут та внесення змін і доповнень до них, державної реєстрації будь-яких нових підприємств товариств, створених в результаті реорганізації ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу частки в статутному фонді ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

Заборонено ОСОБА_5 Ресторан Беркут, вчиняти дії щодо внесення змін та доповнень о установчих документів, проводити ліквідацію та реорганізацію товариства.

По-третє: Згідно ч. 1 ст. 148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню.

Заява від 27.11.2006 р. про виведення мене, ОСОБА_2, зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут мною не підписувалась, що прямо суперечить ст. 148 ЦК України.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Відтак підписання заяви про вихід з товариства може вчинятися лише особисто мною, ОСОБА_2, тому заява від 27.11.2006 р. є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України Про господарські товариства, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Однак жодних коштів мені не виплачувалось, окрім того передача частки без компенсації внесених коштів прямо суперечить моїм правам та є незаконною.

По-четверте: згідно з протоколом зборів учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут збільшено статутний фонд товариства до 1 200 000,00 грн., в результаті чого розподіл часток у статутному капіталі товариства встановлено відповідно: ОСОБА_2 - 97,3091%, що становить 1 167 709,00 грн., ОСОБА_6 - 2,6909%, що становить 32 291,00 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України №17-рп/2012 від 19.09 2012 p., приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя,- це окремий обєкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх сумісної власності.

Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності.

В аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, ОСОБА_2, як чоловік ОСОБА_3, за рахунок внесення спільних грошових коштів, став учасником ОСОБА_5 Ресторан Беркут, та за рахунок збільшення капіталу товариства з 750 000,00 грн. До 1 200 000,00 грн., відтак заява від 27.11.2006 р. є протиправною та незаконною, оскільки не було згоди ОСОБА_3 як дружини ОСОБА_2 відчужувати це майно, яке є їх спільною власністю.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 60 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а положення ст. 63 цього ж кодексу передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При вчиненні нотаріальної дії по відчуженню частки не містять докази досягнення домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо обєктів котрі належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак такої і не було на момент укладення спірної угоди.

В силу змісту ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на доведення нотаріальної дії, яка потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена Аналогічне положення закріплене і в п.3 ч. 2 ст. 59 ЦК України.

Відсутні відомості, що ОСОБА_3 на момент відчуження частки, тобто у 2006 p., надала згоду на відчуження частки ОСОБА_5 Ресторан Беркут, згідно заяви про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут, та надання дозволу про передачу належної ОСОБА_2 частки у розмірі 95,694% ОСОБА_7, а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% ОСОБА_6, оскільки відсутня нотаріально засвідчена згода на його укладення.

Щодо пропуску позовної давності, то слід зазначити те, що ОСОБА_2 довідався про спірну заяву про вихід його з учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут лише в 2017 р. в межах судової справи №914/2732/16, що слухалася Господарським судом Львівської області.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦКУ позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. t-,

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 29 жовтня 2014 р. у справі №6-152 цс 14, де зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам фактор порушення права) так і субєктивні моменти (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моментом визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її права, а і обєктивні можливості цієї особи знати про обставини порушення її прав.

В судове засідання позивач 1 ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 не з»явились.Представник ОСОБА_10 подав до суду клопотання , в якому позов підтримав, справу просив слухати без їх участі.

В судове засідання позивач 2 ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 не з»явились.Представник ОСОБА_11 подав до суду клопотання , в якому позов підтримав, справу просив слухати без їх участі.

В судове засідання представник третьої особи 1 на стороні позивачів ОСОБА_5 «Ресторан «Беркут» ОСОБА_12 не з»явився. Представник ОСОБА_12 подав до суду заяву, в якій позов підтримав, справу просив слухати без їх участі.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 не з»явилась, подала зяаву з проханням справу слухати бех її участі , позов підтримала та просила його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 не з»явився, подав до суду клопотання , в якому позов визнав, справу просив слухати без його участі.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 в судове засідання не з»явився , поштове повідомлення про його виклик повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач ОСОБА_4 позов визнав, треті особи:представник ОСОБА_5 «Беркут» ОСОБА_12, та ОСОБА_6 позов підтримали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 148, 215, 238 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65 СК України, 118-120 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною заяву від 27.11.2006 р. про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників ОСОБА_5 Ресторан Беркут.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Буський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. Р. Мельник