Справа№592/1949/17
Провадження №2/592/879/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря Павлович Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 03.09.2007 р. між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № SUH6GА00000178 із визначенням його змісту на основі стандартної форми заповненої банком для будь-яких клієнтів відповідно до п. 2.1.1 кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 03.09.2007 р. по 27.08.2017 р. включно у сумі 11060 доларів США: з них 10000 доларів США на ремонт квартири, а також 1060 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця. У забезпечення виконання зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( п. 7.3 Догвоору). Зазначає, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. На день укладення кредитного договору курс валюти становив 1 долар США = 5,05 грн., та на сьогоднішній день 1 долар США = 28,00 грн., отже існує реальна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Несправедливістю є, зокрема умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимоги закону банк покладає на позичальника. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника. Відповідно до статі 18 Закону України «Про захист прав споживачів», субєкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Просила визнати недійсним кредитний договір № SUH6GA00000178 від 03.09.2007 р. укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

У судовому засіданні 19.04.2017 р. позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольни. Позивач суду пояснила, що у 2007 році брала кредит ПАТ КБ «Приватбанк» для ремонту квартири. Два роки сплачувала, але потім нічим стало платити, оскільки брала кредит в доларах США, який на той час був по пять гривень за один долар США, а зараз по двадцять сім гривень.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з метою надання кредиту, типом відсоткової ставки та суми, на яку кредит видається, а також із строком повернення. Оспорюваний позивачем кредитний договір укладений 03.09.2007 р. і на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів. Таким чином посилання позивача на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» було неправомірно надано кредитні кошти в іноземні валюті на час укладення договору є безпідставними. Посилання позивача на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є безпідставними, оскільки сторони є вільними в укладенні договорів та умов. Крім того, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, таким чином укладаючи кредитний договір в іноземній валюті сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Отже, як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору позивач була згодна з умовами договору, була вільна у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. Надано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів.

Судом встановлено наступні обставини.

На підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 31.08.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк»» та ОСОБА_1 03.09.2007 р. укладено Кредитний договір № SUH6GА00000178 за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 11060,00 доларів США на наступні цілі: 10000 доларів США на ремонт квартири, а також 1060 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця (а.с. 11-15 35).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № SUH6GA00000178 від 03.09.2007 р. укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, зокрема посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів».

Твердження позивача про те, що відповідач, укладаючи кредитний договір порушив, на її думку, Закон України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Щодо застосування статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 р. по справі № 6-1341цс15 висловив наступну правову позицію, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні цих норм права.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Підписуючи 03.09.2007 р. Кредитний договір № SUH6GА00000178, позивач ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами цього договору. Факт підписання позивачем кредитного договору, Графіку повернення Кредиту та сплати відсотків та подальше його часткове виконання відповідно до умов договору свідчить про згоду останньої з його умовами.

Посилання як на несправедливість для позичальника умов договору в частині валюти кредиту доларів США суд вважає необґрунтованими, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Крім того у Анкеті-заяві на отримання кредиту від 31.08.2007 р. ОСОБА_1 сама зазначила суму кредиту у доларах США (а.с. 35).

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача, як на порушення істотної умови договору надання кредиту особі, яка не має ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті, оскільки в даному випадку відсутні умови для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, адже достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Банк як фінансова установа, отримавши в установленому порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

Банк ЗАТ КБ «Приватбанк» мав банківську ліцензію № 22 від 04.12.2001 р., дозвіл № 22-2 від 29.07.2003 р. та додаток до дозволу № 22-2 від 29.07.2003 р., виданий Національним Банком України на здійснення операцій в іноземній валюті (а.с. 32-34).

Доказів того, що під час підписання оспорюваного договору позивач була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування, чи що є інші умови, які є несправедливими суду не надано.

Приписами ч. 2 ст. 1056 ЦК України передбачено, що позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин.

Проте, позивач цим правом не скористалась, що свідчить про те, що вона погоджувалася з усіма умовами договору та не вважала їх такими, що порушують її інтереси або умови даного договору носять дискримінаційний характер.

Таким чином суд вважає, що при укладені Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема кредитний договір укладено у письмовій формі, валюту кредиту визначили долари США, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення Кредитного договору позивач не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди та в подальшому виконувала його умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Позивачем не доведено обставини на які вона посилається як на підставу позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відносно неї відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання кредиту в доларах США.

З огляду на встановлені судом факти, надані та оцінені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № SUH6GA00000178 від 03.09.2007 р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору № SUH6GA00000178 від 03.09.2007 р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Косолап