_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9406/15-ц
Провадження № 4-с/520/1/17
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

20.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 50051092,

В С Т А Н О В И В :

03.01.2017 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати пропущений строк на оскарження дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП№ 5005 ї 092 - Поважними та не залежним від волі скаржника, та Поновити скаржнику, а саме ОСОБА_1, строк на оскарження дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП№ 50051092; Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ОСОБА_2 відносно призначення у виконавчому провадженні ВП № 50051092 на підставі виконавчого листа № 520/9406/15-ц, виданого 27.01.2016 року Київським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 30 423, 74 доларів США - суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання TOB Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» в особі ОСОБА_3; скасувати постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 від 02.12.2016 року відносно призначення у виконавчому провадженні ВП № 50051092 на підставі виконавчого листа № 520/9406/15-ц, виданого 27.01.2016 року Київським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 30 423, 74 доларів США - суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання TOB Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» в особі ОСОБА_3.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, державний виконавець відділу ОСОБА_4 надав до суду заперечення в яких повідомив про те, що ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці, та заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на проворність дій з боку державного виконавця.

Представник стягувача Публічного акціонерного товариства АБ «Південний» - ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення скарги заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/9406/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» було задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» загальну суму заборгованості за кредитним договором № СВ 53 від 25.07.2008 року в сумі 30 423, 74 дол. США. А також стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 гривень з кожного.

27 січня 2016 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 520/9406/15-ц, в частині боржника ОСОБА_1.

Підставою для звернення до суду з вказаною скаргою стало те, що винесена головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 постанова 02.12.2016 року у виконавчому провадженні ВП № 50051092 щодо призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні є передчасною, оскільки рішення суду не набрало законної сили.

Однак, вказане не відповідає дійсності, так як ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

А у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Частиною 2 ст. 294 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, проте ухвалою суду від 06 липня 2016 року у задоволені даної заяви було відмовлено.

Після чого, 27 липня 2016 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 05.08.2016 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху у звязку з несплатою судового збору, та ухвалою судді від 29.09.2016 року її було повернуто апелянту на підставі ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року було відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Але, 10 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги.

У звязку з чим, ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року було прийнято відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року. Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Отже заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року набрало законної сили, оскільки відповідно до ст. 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом також встановлено, що 02.12.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, з метою виконання виконавчих листів, було винесено постанову ВП №50051092 про призначення субєкта оціночної діяльності для визначення вартості майна, яке належить боржнику - ОСОБА_1.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу на адресу Відділу від стягувача АБ «Південний» 01.03.2017 року надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.

02.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 50051092, копію якого разом із виконавчим документом та супровідним листом (вих.. № 6936 від 02.03.2017 року) спрямовано на адресу ПАТ АБ «Південний». Окрім того даною постановою знято з реалізації лот № 197658, а саме нежитлові підвальні приміщення за адресою м. Одеса, вул. Спиридонівська 10, торги якого мали відбутися 03.03.2017 року.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, у відповідності до ст.. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що для зясування та розяснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання . Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобовязаний надати письмовий висновок, а субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем . Експерт або спеціаліст зобовязаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності. Експерт, спеціаліст і субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги . Винагорода та інші витрати, повязані з проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання, належать до витрат виконавчого провадження . Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необєктивну оцінку майна субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.

Слід враховувати той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм закону, скаржником не надано суду доказів того, що дії державного виконавця суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем були виконані всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 49, 53, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 50051092 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.