АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2021/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБабенка В. М., Нерушак Л. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дніпро» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання додаткової угоди недійсною,

в с т а н о в и л а :

07 листопада 2016 р. позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,45 га, розташованої в адміністративно-територіальних межах Пеніжківської сільської ради Христинівського району. Після отримання у власність земельної ділянки остання передавалась нею в оренду.

28 квітня 2006 р. між нею та ПП «Дніпро» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

У 2014 р. син приніс їй документи, а саме, додаткову угоду, витяг з Державного реєстру речових прав, схему розміщення земельної ділянки, акт прийняття-передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, кадастровий план, та пояснив, що дані документи йому передала завідуюча складом в с. Пеніжковому, коли він отримував орендну плату. У с. Пеніжковому Христинівського району вона зареєстрована, проте не проживає там з 2005 р. і по даний час, оскільки проживає біля сина в с. Христинівці Христинівського району, так як за станом свого здоров'я вона є безпорадною, має вік 91 рік та не в змозі сама себе обходити, потребує постійної сторонньої допомоги.

Отримавши примірник додаткової угоди від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р., вона виявила, що відповідач одноособово змінив умови договору, а саме змінені та викладені в новій редакції п. 2, п. 8, п. 9 та п. 10 договору щодо прав орендаря, нормативної грошової оцінки, терміну дії договору, а саме термін дії договору з 28 квітня 2006 р. до 31 грудня 2016 р. змінено з 28 квітня 2006 р. до 31 грудня 2026 р. Крім того, додаткова угода від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р. нею не підписувалась і нікого вона не уповноважувала на її підписання, своєї згоди на продовження терміну дії договору оренди та зміни інших умов договору не надавала та волевиявлення щодо укладення змін до договору не виявляла, тому в графі «підпис орендодавця» підпис поставлений не нею, а іншою особою.

Протягом двох років вона через свого сина вела перемовини з відповідачем щодо розірвання даної додаткової угоди, яку вона не підписувала, проте результату не було. В серпні 2016 р. нею було направлено відповідачу заяву про розірвання даної додаткової угоди. Згідно з поштовим повідомленням відповідач її заяву отримав, але відповіді не надав по даний час.

Добровільно погодити припинення дії додаткової угоди договору їй не вдалося, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Користування належною їй земельною ділянкою без її відома порушує її особисті майнові права та охоронювані законом інтереси. Відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Виходячи з викладеного просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р., реєстраційний № 86 від 17 травня 2006 р., укладену між нею та ПП «Дніпро» на оренду земельної ділянки площею 3,45 га, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 вересня 2013 р., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 р. позов ОСОБА_6 до ПП «Дніпро» про визнання додаткової угоди недійсною задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р., реєстраційний № 86 від 17 травня 2006 р. між ОСОБА_6 та ПП «Дніпро» на оренду земельної ділянки площею 3,45 га, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 вересня 2013 р.

Стягнуто з ПП «Дніпро» на користь ОСОБА_6 судові витрати: судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.; витрати на правову допомогу в розмірі 6400 грн.; витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі 3571 грн. 20 коп., а всього 10522 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ПП «Дніпро», діючи через свого представника Сигляка В.А., оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати, постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову про визнання додаткової угоди від 10 червня 2016 р. недійсною.

При цьому скаржником було зазначено, що під час розгляду справи представником відповідача була подана заява про застосування строків позовної давності, але судом зроблено висновок, що позивач не пропустив строку позовної давності, щодо захисту свого порушеного права. На переконання скаржника суд не взяв до уваги того факту, що позиція представників позивача щодо не пропуску ним строків позовної давності жодним чином не доведена, а ні документально, а ні свідченнями свідків.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката Мельника О.Ф., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що додаткову угоду до договору оренди ОСОБА_6 не підписувала та повноваженнями на вчинення такого роду правочину нікого не наділяла, що свідчить про відсутність її вільного волевиявлення та згоди на вчинення таких дій.

Щодо заяви представника відповідача Сигляка В.А. про застосування наслідків спливу позовної давності, то суд прийшов до висновку, що позивач звернулася до суду в межах строку позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 22 січня 2007 р. Христинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження цієї ж адміністрації від 07 листопада 2006 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01, позивач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 3,45 га, розташованої в межах Пеніжківської сільської ради Христинівського району, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ( а.с.7)

Згідно із договором оренди від 28 квітня 2006 р. укладеним між сторонами, позивач, як орендодавець передала, а ПП «Дніпро», в особі директора Грушецького А.Г., як орендар прийняло земельну ділянку площею 3,45 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства в строкове платне користування, яка знаходиться в адміністративних межах Пеніжківської сільської ради строком на 10 років - п. 8 договору. Договір зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від17 травня 2006 р. за № 66. При цьому в приведеному договорі оренди землі не зазначено на якій правовій підставі орендодавець ОСОБА_6 володіє земельною ділянкою котра нею надається в строкове платне користування. (а.с.8, 9, 75, 76)

Додатковою угодою між сторонами від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р. були внесені зміни до п. 2 договору (об'єкт оренди) та зазначено, що в оренду надається земельна ділянка площею 3,45 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_2; п. 8 договору, яким визначено, що договір укладено на 20 років, та до п. 9 договору, яким передбачено термін дії договору з 28 квітня 2006 р. до 31 грудня 2026 р. У п.10 зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням інфляції. ( а.с.11)

Дана угода, на підставі заяви ОСОБА_11 від 20 вересня 2013 р. зареєстрована в Реєстраційній службі Христинівськго РУЮ Черкаської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 04 жовтня 2013 р. за № 10299721. (а.с. 10)

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Із висновку комплексної судової технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи № 334/17-23, №545/17-23 від 23 травня 2017 р., проведеної на виконання ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 10 березня 2017 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» додаткової угоди від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р. виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів, та що підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» додаткової угоди від 10 червня 2013 р. до договору оренди землі б/н від 28 квітня 2006 р. виконаний не ОСОБА_6 ( а.с. 54-58)

Згідно до ч. 2 п. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію первісного договору оренди землі та речового права спірної додаткової угоди до нього, вона є укладеною, а отже - оспорюваною та за рішенням суду може бути визнана недійсною.

Аналіз норм ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України дає підстави зробити висновок, що у випадку підписання договору (додаткової угоди до договору) не стороною договору (додаткової угоди до договору), підставою для визнання відповідного правочину недійсним є дефект волі, тобто, невідповідність волі сторони правочину внутрішньому волевиявленню цієї сторони.

Оскільки позивачем ОСОБА_6 додаткова угода не підписувалася, що підтверджується висновком експерта і про це стверджує сама позивач, діючи через свого представника, крім того повноваженнями на вчинення такого роду правочину нікого не наділяла, тому й волевиявлення на укладання додаткової угоди у неї не було.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст.30 ЗУ «Про оренду землі»).

Крім того, колегія суддів критично оцінює апеляційні доводи про те, що позивачу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 було відомо про існування спірної додаткової угоди з моменту її укладення, та державної реєстрації оскільки, на підтвердження даних доводів ним не надано до суду жодних належних та допустимих доказів.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Дніпро» відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :