Справа № 182/5589/16-ц
Провадження № 2/0182/26/2017
11.04.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О .В.
секретаря Власенко Ю. В.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" про зобов'язання підприємства сплатити страхові внески до Пенсійного фонду України, стягнення середнього заробітку за час мобілізації,-
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. З 01.08.2012 року по 18.03.2015 року він працював охоронцем в ПП «ВКФ «Алекс-мебель».
20.03.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303 від 17.03.2014 р. йому надійшла повістка про призов за мобілізацією на військову службу.
Військову службу він проходив з 20 березня 2014 року по 24 березня 2015 року та з 25 березня 2015 року по 06 квітня 2016 року у зв'язку із призовом в Збройні Сили України на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», він працюючи в ПП «ВКФ «Алекс-мебель» був застрахованою особою, його страхувальником відповідно до ст. 14 цього закону було ПП «ВКФ «Алекс-мебель», яке повинно було сплачувати страхові внески до солідарної системи пенсійного страхування.
По зверненню його з військової служби, він звернувся до Нікопольського відділення Пенсійного фонду України та отримав відомості про застраховану особу, згідно яких відповідач у період з 01.06.2014 року по 31.10.2014 року не сплачувало за нього страхові внески до пенсійного фонду.
Так відповідачем у червні 2014 року повинно сплатити було до пенсійного фонду внески з суми його заробітку 1683 грн. 60 коп.,у липні з суми 1683 грн. 60 коп., у серпні - з суми 1464 грн. 00 коп., у вересні з суми 1610 грн. 40 коп., у жовтні - з суми 1683 грн. 60 коп.
Також зазначав, що всупереч ч. 3ст. 119 КЗпП України відповідачем не виплачено середній заробіток за червень 2014 року в сумі 1683 грн. 60 коп.
На підставі викладеного просить суд зобов'язати Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески з його середнього заробітку за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року; зобов'язати Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" виплатити йому середній заробіток за червень 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 1 683 грн. 60 коп.
Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення справи, як і заперечень на позов, від відповідача до суду не надходило.
Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно.
Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як вибачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працював охоронцем в ПП «ВКФ «Алекс-мебель»з 01.08.2012 року по 18.03.2015 року (а.с. 2).
20.03.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303 від 17.03.2014 року йому надійшла повістка про призов за мобілізацією на військову службу.
Військову службу він проходив з 20 березня 2014 року по 20 квітня 2015 року у зв'язку із призовом в Збройні Сили України на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії МВ № 014858 від 03.07.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій (а. с. 4).
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов'язком громадян України, які відбувають військову службу відповідно до закону, а держава відповідно до ст. 17. Конституції України, в свою чергу, забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, обсяги, порядок і строк проведення якої визначаються Президентом України відповідно до ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З 08.06.2014 року набрав чинності Закон України від 20.05.2014 р. № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (даті Закон № 1275-VII), яким внесено зміни до ряду діючих законодавчих актів України, у тому числі КЗпП України, Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про військовий обов'язок і військову службу» тощо.
Зокрема, доповнено ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», а ст.119 КЗпП України викладено в новій редакції, згідно яких за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
П.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» Поширено дію ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ч.3 ст.119 КЗпП України в редакції цього закону на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Таким чином, працівнику, звільненому з роботи для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» гарантується збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.119 КЗпП України в редакції закону від 25.03.2015 року, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.
Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Таким чином, позивачу у період з 20.03.2014 року по 20.04.2015 року гарантується збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Передбачені ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та ст.119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором.
Отже, відповідно до діючого законодавства України, ПП «ВКФ «Алекс-мебель» зобов'язане було нарахувати та виплатити позивачу за червень 2014 року середній заробіток в сумі 1683 грн. 60 коп. за період проходження військової служби під час мобілізації в Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Також за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року страхові внески відповідачем сплачені не були.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до вказаної статті страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Усі роботодавці, які є страхувальниками найманих працівників, зобов'язані подавати до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щорічні звіти за відповідною формою щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків за тарифами згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.97 р. № 400/97-ВР (зі змінами та доповненнями).
Між тим з матеріалів справи вбачається, що «ВКФ «Алекс-мебель»в порушення наведених норм з червня 2014 року по жовтень 2014 року не надало інформацію до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.
Оскільки обов'язок здійснювати відрахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування покладено на відповідача, так як він є роботодавцем позивача, позовні вимоги в частині зобов'язання сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески з середнього заробітку ОСОБА_1 з червня 2014 року по жовтень 2014 року підлягають задоволенню.
За змістом ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду належні та допустимі докази, довів обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог. Відповідач в свою чергу доводів позивача не спростував, жодних заперечень щодо заявленого позову на адресу суду не надав.
З огляду на вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 65,67 Конституції України, ст. 119 КЗпП, Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу», ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" про зобов'язання підприємства сплатити страхові внески до Пенсійного фонду України, стягнення середнього заробітку за час мобілізації - задовольнити.
Зобов'язати Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески з середнього заробітку ОСОБА_1 за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року.
Зобов'язати Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Алекс-мебель" виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за червень 2014 року в розмірі 1 683 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: ОСОБА_3