_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5864/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Васильків О.В.

секретар судового засідання Дідур Г.С.

розглянувши в судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд, -

встановив:

30.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 15.08.1987 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1018. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу у подружжя народилося троє дітей, двоє з яких повнолітні, а син ОСОБА_3 неповнолітній. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

28.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, автомобіль НОМЕР_1, мотоцикл НОМЕР_2; поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі; залишити у праві власності ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі; автомобіль НОМЕР_1, мотоцикл НОМЕР_2; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 2/3 частини вартості автомобіля - 139 040 грн. та мотоцикла, що складає 73 882 грн.

В подальшому, а саме 01.06.2017 року ОСОБА_2 надала заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить зменшити вимоги у частині залишення у власності ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1, мотоцикла НОМЕР_2, оскільки транспортні засоби вже відчужені ОСОБА_1

При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що за період шлюбу сторонами було придбано майно: квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі; автомобіль НОМЕР_1, мотоцикл НОМЕР_2. Оскільки, на утриманні ОСОБА_2 залишається неповнолітній син, а батько дитини не сплачує аліменти, відповідач вважає, що її частка у майні має бути збільшена і становити 2/3 частини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, пояснив, що подружжя з 2014 року проживає окремо. Стосовно зустрічного позову ОСОБА_1 вказав, що аліменти на утримання дітей сплачує регулярно, тому відсутні підстави збільшувати частку у майні позивача. Зазначив, що дружині достеменно відомо, що мотоцикл НОМЕР_2 був лише на його ім'я оформлений, але він належав іншій оосбі, в зв'язку з чим було здійснено переоформлення мотоцикла на власника. Також пояснив, що автомобіль НОМЕР_3 під час розгляду справи він переоформив на свого товариша, який дав йому у борг значну суму коштів на операцію. Згодний сплатити позивачу грошову компенсацію за вартість 1/2 частки автомобіля.

Вислухавши учасників справи, які зявилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 15.08.1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /до шлюбуЦицак/ уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1018, що вбачається із свідоцтва про шлюб, серії 1-ЖД № 168214 /а.с 4/.

30.06.2006 року народився ОСОБА_4, актовий запис № 1012, що слідує із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 494029, виданого Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 5/.

У ході розгляду справи сторони пояснювали, що загалом від шлюбу у сторін народилося троє дітей, двоє з яких на даний час повнолітні.

Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2014 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спору стосовно визначення місця проживання неповнолітнього сина на теперішній час сторони не заявляють.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала та просить шлюб розірвати, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Стосовно зустрічного позову, суд зазначає наступне.

02.08.2001 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі, що вбачається із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 7-1932 /а.с. 25/. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 03.09.2001 року в кн. 16доп.к. стр 130 р. 244 /а.с. 25 зворот/.

Судом досліджено технічний паспорт на квартиру /а.с. 26-27/.

Згідно довідки /виписки з домової книги про склад сімї та прописку/ № 104 від 27.10.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі проживають та зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 28/. Ці ж обставини підтверджені довідкою № 105 від 27.10.2016 року /а.с. 29/.

З довідки Територіального сервісного центру № 5141 від 12.11.2016 року слідує, що за ОСОБА_1 були зареєстровані: автомобіль ВАЗ 2105, н/з А1716ОЯ, який 04.08.2010 року знятий з обліку для реалізації; автомобіль НОМЕР_1, який станом на 11.11.2016 року значиться на обліку; мотоцикл НОМЕР_2, який 09.10.2013 року знятий з обліку для реалізації /а.с. 31/.

Таким чином, як автомобіль ВАЗ 2105, н/з А1716ОЯ, так і мотоцикл НОМЕР_2, були зняті відповідачем з обліку для реалізації у період спільного проживання подружжя. Стороною позивача не надано доказів на спростування того факту, що кошти від реалізації транспортних засобів були витрачені не на користь сімї. У звязку із чим, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для поділу між подружжям мотоцикла НОМЕР_2, який ще 09.10.2013 року знятий з обліку для реалізації.

Як пояснював відповідач ОСОБА_1 у ході розгляду справи він дійсно зняв з обліку автомобіль НОМЕР_3 та переоформив його на свого товариша, який дав йому у борг значну суму коштів на операцію. Згодний сплатити позивачу грошову компенсацію за вартість її частки автомобіля, але 1/2 частку.

Судом досліджено довідку Територіального сервісного центру № 5141 від 14.12.2016 року, з якої слідує, що станом на 03.02.2016 року автомобіль НОМЕР_3, 01.12.2016 року перереєстрований з ОСОБА_1 на іншу особу /а.с. 49/.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі та автомобіль НОМЕР_4 на час предявлення позивачем позову були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1, є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Окрім того, відповідно до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом досліджено рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2017 року у справі № 520/13504/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало чинності 24.01.2017 року.

Таким чином, на час звернення відповідача із зустрічним позовом /28.11.2016 року/ було відсутнє рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1, тобто, ОСОБА_2 безпідставно стверджувала, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина. Інших доказів щодо ухилення батька від утримання неповнолітнього сина позивачем за зустрічним позовом не надано. Напроти ОСОБА_1 у ході розгляду справи пояснював, що систематично допомагає своїм синам, надає матеріальну допомогу не зважаючи на те, що двоє з них повнолітні та працевлаштовані. Однак, на виконання положень до ч. 1 ст. 60 ЦПК України жодних доказів на підтвердження своїх пояснень також не надав. Вказані пояснення не були спростовані стороною ОСОБА_2

Суд зазначає, що посилаючись на ч. 3 ст. 70 СК України ОСОБА_2 не надала жодних доказів у розумінні ч. 3 ст. 70 СК України на підтвердження того факту, що розмір аліментів, які вона одержує від батька дитини, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина. За час розгляду справи суду не надано також будь-яких доказів стосовно матеріального стану та доходу ОСОБА_2

У звязку із викладеним, суд не вбачає підстав у розумінні ч. 3 ст. 70 СК України для збільшення розміру частки ОСОБА_2 у майні подружжя. А від так, оскільки між подружжям відсутні домовленість та шлюбний договір, суд зазначає, що за загальним правилом та відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Оскільки, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 під час розгляду справи здійснив відчуження автомобіля НОМЕР_3, який був обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього грошової компенсації на користь ОСОБА_7 за ? частину автомобіля у розмірі 104 280,00 грн. Позивач ОСОБА_2 під час судового засідання безпосередньо уточнивши вимоги просила присудження на її користь грошової компенсації вартості частки автомобіля.

З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 60, 63, 69-71, 104, 105, 110, 112 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /до шлюбу Цицак/ ОСОБА_8, зареєстрований 15.08.1987 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1018, які від шлюбу мають одного неповнолітнього сина, - розірвати.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /до шлюбу Цицак/ ОСОБА_8, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Мовер».

Відповідачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Мовер».

Зустрічний позов ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і Петрова у м. Одесі.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_6, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску, у розмірі 104 280,00 грн. /сто чотири тисячі двісті вісімдесят гривень 00 копійок/.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.