Справа № 342/735/16-ц
Провадження № 22-ц/779/817/2017
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретар Возняк В.Д.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист права споживача на інформацію за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

у липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 30.11.2007 АКІБ (в подальшому ПАТ) «УкрСиббанк» уклав з ним договір споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. 20.04.2012 договором факторингу № 05/12 ПАТ «УкрСиббанк» відступив своє право вимоги, в тому числі за договором № 0, на користь ТОВ «Кредекс Фінанс». Вважав, що пунктом 2.7 договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» не надав ТОВ «Кредекс Фінанс» права на подальше відступлення прав вимоги за кредитами третім особам за укладеним 30.11.2007 з ОСОБА_4 договором, бо в ньому є застереження: «Для уникнення сумнівів, запевнення клієнта у цьому договорі надаються виключно на користь фактора і не можуть бути передані будь-яким третім особам». Проте, 20.04.2012 ТОВ «Кредекс Фінанс» уклало з ТОВ «Вердикт Фінанс» договір факторингу № 05/12-КВ про відступлення права вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за договором № 0 від 30.11.2007.

З метою з'ясування правомірності дій ТОВ «Кредекс Фінанс» він 18.01.2016 направив ПАТ «УкрСиббанк» заяву про роз'яснення: чи договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 надано ТОВ «Кредекс Фінанс» право наступного відступлення (передачі) вимоги за кредитними договорами третім особам, в тому числі за договором № 0 від 30.11.2007, а також право на передачу третім особам інформації щодо особи позичальника ОСОБА_4, визначеної п. 9.5 договору № 0. У листі від 15.02.2016 на його заяву ПАТ «УкрСиббанк» по суті ухилився від належної відповіді, необхідної для реалізації захисту його прав та інтересів позичальника у відносинах з ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс». Тому, посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів", просив: надану у листі вих. 35/4046 від 15.02.2016 відповідь ОСОБА_4 визнати такою дією ПАТ «УкрСиббанк», що порушує право на інформацію, не відповідає суті заяви від 18.01.2016 і є неправомірною відмовою в наданні запитуваної інформації; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 належне роз'яснення, що стосується пункту 2.7 договору факторингу № 05/12, за яким клієнт ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь фактора ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 30.11.2007 № 0.

Рішенням Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 роз'яснення, що стосується пункту 2.7 договору факторингу № 05/12, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.11.2007. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що зобов'язуючи відповідача надати позивачу роз'яснення п. 2.7 договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012, суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_4 не є стороною цього договору, який укладений між юридичними особами, та згідно умов якого сторони не зобов'язані надавати будь-яких роз'яснень змісту цього договору іншим особам. Не встановлено такого обов'язку і законом. Лише суд при наявності спору і виключно на вимогу сторони договору може вирішувати питання про тлумачення змісту правочину. За відсутності спору між сторонами, тлумачення умов договору не допускається, так як це суперечить ст. 213 ЦК України і ст. 37 ЦПК України. Окрім того, позивачу в порядку та строки, встановлені законом, надавалися відповіді на запити, які містили всю необхідну інформацію, і його право на інформацію жодним чином порушено не було. Стаття 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту порушеного права як надання роз'яснень умов договору особі, яка не є його стороною. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання дії ПАТ «УкрСиббанк» такою, що порушує право на інформацію, не відповідає суті його заяви від 18.01.2016 і є неправомірною відмовою в наданні запитуваної інформації, не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого банк відступив права вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.11.2007 ТОВ «Кредекс Фінанс».

Задовольняючи позов в частині зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 роз'яснення, що стосується пункту 2.7 договору факторингу № 05/12, суд виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_4 стосуються захисту його прав як споживача кредитних послуг, що відповідає Закону України "Про захист прав споживачів", згідно ст. 4 якого споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію. Посилаючись на ст. ст. 1, 4, 5, 11 Закону України "Про інформацію", зміст вимог, пояснення представника позивача, суд вважав, що інформація (роз'яснення), яку просив надати ОСОБА_4 у направленій ПАТ «УкрСиббанк» заяві від 18.01.2016, стосується його особисто і є необхідною для реалізації захисту прав і законних інтересів позичальника у відносинах з ПАТ «УкрСиббанк». Реалізація права на цю інформацію, яка є відкритою, не порушує прав, свобод та інтересів інших громадян і юридичних осіб. ПАТ «УкрСиббанк», будучи суб'єктом інформаційних відносин, зобов'язаний надати позивачу за його запитами вищевказану інформацію (роз'яснення).

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

За змістом статей 3, 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (частина перша статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Отже, на підставі договору виникають права та обов'язки, які в частині зобов'язань мають бути виконані сторонами цього договору, якщо інше не встановлено самим договором або актами цивільного законодавства.

Разом з тим закон передбачає також випадки, коли зобов'язання або права в договорі можуть бути передані (відступлення права вимоги, відступлення боргу) іншій особі або виконані від імені сторони договору іншою особою (представництво тощо).

Відтак, з'ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

Проте, дійшовши висновку, що ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язаний надати ОСОБА_4 інформацію (роз'яснення), суд першої інстанції залишив поза увагою наведені норми права та неправильно застосував положення Закону України "Про інформацію", з огляду на таке.

Установлено, що 30 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 в сумі 35 200 доларів США, що дорівнює еквіваленту 177 760 грн за курсом НБУ на день укладення договору, строком повернення кредиту не пізніше 25 листопада 2014 року.

Позичальник, уклавши цей договір, надає банку право використовувати інформацію щодо його особи, яка необхідна, зокрема при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги за договором, а також згоду/право передавати права та обов'язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника (п. п. 9.5, 9.6).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кредекс Фінанс» договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого відступив права вимоги за кредитами, зокрема за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.11.2007 (а. с. 114).

18 січня 2016 року ОСОБА_4 направив ПАТ «УкрСиббанк» заяву про роз'яснення щодо надання банком за договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 права ТОВ «Кредекс Фінанс» наступного відступлення (передачі) вимоги третім особам за укладеним з ним договором № 0 від 30.11.2007, а також право на передачу третім особам інформації щодо його особи як позичальника. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення заява отримана ПАТ «УкрСиббанк» 25.01.2016.

15 лютого 2016 року банк надав роз'яснення ОСОБА_4 відносно його звернення (вхідний № 36997 від 25.01.2016) про те, що у відповідності до ст. ст. 512, 516 ЦК України на підставі договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» (новим кредитором), банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 0 від 30.11.2007 (а. с. 9). Крім того, на запит ОСОБА_4 ПАТ «УкрСиббанк» надав йому копію договору факторингу № 05/12.

Інформація - це знання, які отримує споживач (суб'єкт) у результаті сприйняття і переробки певних відомостей.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати права, свободи і законні інтереси інших громадян та юридичних осіб. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом (ст. 11 цього Закону).

У даній справі носієм інформації є укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» договір факторингу № 05/12, зокрема пункт 2.7, згідно якого «Подальше відступлення (чи інше відчуження, включаючи заставу) фактором прав вимоги за кредитами (в повному обсязі або частково) будь-яким третім особам допускається відповідно до положень законодавства України. Для уникнення сумнівів, запевнення клієнта у цьому договорі надаються виключно на користь фактора і не можуть бути передані будь-яким третім особам». Перелік «запевнень клієнта» дано у пункті 1.2 цього договору.

Отже, поняття «запевнення клієнта», які не можуть бути передані третім особам, не обмежує наступне відступлення прав вимоги за кредитами третім особам за укладеним 30.11.2007 з ОСОБА_4 договором у розумінні статті 1083 ЦК України.

За положеннями п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час використання продукції мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно ч. 13 ст. 11 цього Закону кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту.

Стаття 21 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає випадки порушення прав споживачів. Зокрема, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (п. 5 ч. 1 ст. 21 цього Закону).

ПАТ «УкрСиббанк» своєчасно, у передбачений законом строк, надав ОСОБА_4 необхідну інформацію на його запит про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 0 від 30.11.2007 на підставі договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012, укладеного з ТОВ «Кредекс Фінанс» (новим кредитором), та надав йому копію цього договору факторингу.

Суд першої інстанції, всупереч вищенаведених норм Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про захист прав споживачів", дійшов помилкового висновку про те, що надану відповідачем відповідь на запит позивача не можна вважати належною інформацією, необхідною для захисту прав та інтересів позичальника у відносинах з кредитором.

Окрім того, суд, ототожнивши поняття «інформація» з «роз'ясненням», без достатніх правових підстав зобов'язав ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 роз'яснення, що стосується п. 2.7 договору факторингу № 05/12, оскільки укладеним між ними договором про надання споживчого кредиту або актом цивільного законодавства не передбачено обов'язку кредитодавця роз'яснювати позичальнику умови відступлення права вимоги за договором факторингу.

Пунктом 2.7 договору факторингу встановлено можливість подальшого відступлення фактором прав вимоги за кредитами третім особам відповідно до положень законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним (ч. 2 ст. 1082 ЦК України).

В засіданні апеляційного суду представники сторін ствердили, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.11.2007 в сумі 347 611,70 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобілі, що належать ОСОБА_4

Суд першої інстанції у порушення статей 213, 214 ЦПК України, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на умови укладеного сторонами договору та не застосував до цих правовідносин зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню.

З огляду на зміст позовних вимог, обов'язковість умов договору для виконання, слід дійти висновку, що незгода позивача з пунктом 2.7 договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012, не давала суду підстав для зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 роз'яснення, що стосується цього пункту договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року в частині зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 роз'яснення, що стосується пункту 2.7 договору факторингу № 05/12, та стягнення судових витрат, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язанння ПАТ «УкрСиббанк» надати ОСОБА_4 належне роз'яснення, що стосується пункту 2.7 договору факторингу № 05/12, згідно з яким клієнт ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь фактора ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.11.2007, та стягнення судових витрат, відмовити.

В решті рішення Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Горейко М.Д.

Проскурніцький П.І.