АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання шлюбного договору частково недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання шлюбного договору частково недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 травня 2012 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2015 року розірвано.

З 13 листопада 2009 року до дня офіційної реєстрації шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. У період перебування у фактичних шлюбних відносинах та офіційному шлюбі вони вели спільне господарство, нажили спільне майно, накопичували грошові кошти з метою збудувати житловий будинок на земельній ділянці. У 2010 році розпочали будівництво будинку в м. Вашківці по вул. Січових Стрільців Вижницького району Чернівецької області на земельній ділянці розміром 0,1000 га, що була виділена під будівництво, а у 2014 році придбали автомобіль марки Пежо «Боксер», реєстраційний номер НОМЕР_1. Всі документи на майно були оформлені на ОСОБА_3, іншого спільного майна немає.

____________________________________________________________________

22ц/794/432/2017 р. Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 48 доповідач Владичан А.І.

У період з лютого по серпень 2014 року позивач перебувала в Італії на заробітках, і за цей час передала ОСОБА_3 5000 Євро на потреби сім'ї, а саме на будівництво будинку, придбання автомобіля.

З 13 листопада 2009 року до 12 листопада 2015 року сторони проживали з донькою у батьків чоловіка у м. Вашківці по вул. Дорошенка, 4-А Вижницького району Чернівецької області.

09 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецької міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер 982. Згідно договору, він був укладений з метою урегулювання на майбутнє майнових відносин між сторонами на засадах взаємоповаги один до одного.

Відповідно до п.п. б, д розділу ІІ.2 шлюбного договору, особистою приватною власністю кожного із подружжя є майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на кошти, які належали йому/їй особисто, або оформлене за одним із подружжя незалежно від джерела походження/отримання коштів; нерухоме майно, автотранспортні засоби, що вже придбане чоловіком або дружиною за час перебування у шлюбі чи буде придбаватися у шлюбі на імя одного із подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації є особистою власністю кожного з подружжя на чиє імя зареєстроване рухоме або нерухоме майно.

Зокрема та з огляду на викладене, подружжя вважають особистою приватною власністю: чоловіка ОСОБА_3 будівельні матеріали та конструктивні елементи, загальною вартістю 100 000 грн., які були використані та в подальшому будуть використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0378, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: м. Вашківці, вул. С.Стрільців Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності ОСОБА_3 на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 11 листопада 2010 року.

Вважає, що зі змісту положень шлюбного договору вбачається, що у ньому не має взаємоповаги, і ставить її, як одного з подружжя, у надзвичайно невигідне матеріальне становище, а тому повинен бути визнаний у цій частині недійсним. Положеннями пунктів б, д розділу ІІ.2 встановлено режим особистої приватної власності ОСОБА_3 на майно, яке було нажите під час їхнього шлюбу, перераховане все їхнє спільне майно, іншого немає, що не дає підстав передбачених шлюбним договором для віднесення будь-якого майна до її особистої приватної власності. Крім того, зазначене у шлюбному договорі майно, таке як будівельні матеріали та конструктивні елементи є не коректним, оскільки на момент укладення цього договору готовність житлового будинку уже була приблизно 90%.

Зазначила, що була вимушена підписати спірний шлюбний договір на вкрай невигідних для неї умовах, щоб зберегти сім'ю, оскільки відповідач поставив їй умову, що у випадку не підписання договору вони розлучаться.

Шлюбний договір було укладено за місяць до розірвання їхнього шлюбу. На третій день після підписання шлюбного договору ОСОБА_3 силоміць відвіз її з дитиною та особистими речами до її мами у с. Вали Вижницького району Чернівецької області та повідомив, що вирішив розлучитись.

Укладений шлюбний договір ставить її, як одного з подружжя, у надзвичайно невигідне матеріальне становище, де відповідач на підставі шлюбного договору фактично набуває право особистої приватної власності на все спільне майно, а вона залишається із дитиною без забезпечення житлом та грошовими коштами, які всі були витрачені в шлюбі для будівництва житлового будинку, придбання автомобіля.

Зазначила, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України), тобто, для неї була загроза втратити сім'ю, житло, батька для доньки.

Просила визнати недійсними пункти б і д розділу ІІ.2 шлюбного договору, укладеного 09 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №982.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2017 року взадоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом дана невірна правова оцінка дослідженим доказам, має місце невідповідність висновків суду матеріалам та обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вважає шлюбний договір таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 93, 97 СК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки шляхом укладення оскаржуваного договору відбулося відібрання у неї всього майна, положення договору ставлять її у надзвичайно невигідне матеріальне становище і порушують її майнові права та інтереси, позбавляють права на найменшу частку у майні, набутому за час шлюбу.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2,суд першої інстанції виходив з того, що шлюбного договору відповідає вимогам статті 203 ЦК України та статті 93 СК України і не суперечить актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та спрямований на реальне настання правових наслідків, позивачем не доведено належними доказами, що умови договору ставлять її у надзвичайно невигідне матеріальне становище, умовами договору визначався правовий статус нерухомого майна, набутого під час шлюбу, що не заборонено законом.

Однак колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 28 травня 2012 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2015 року розірвано, що підтверджується копією рішення.

У сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 вересня 2011 року, актовий запис №38.

З довідки Карапчівської сільської ради №2546 від 05.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, склад сім'ї мати ОСОБА_6 та донька ОСОБА_5

З акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 №1404 від 05 грудня 2016 року вбачається, що на час обстеження позивач проживає за вказаною вище адресою разом з донькою у господарстві своєї матері. Сім'я проживає у задовільних матеріально-побутових умовах. Джерелом доходів являється пенсія матері ОСОБА_6

Судом також встановлено, що 09 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюбний договір, який посвідчений 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №982, що підтверджується його копією.

Відповідно до Розділу І.1 шлюбного договору, положення цього договору будуть стосуватися виключно майнових відносин між ними, подружжям і не стосуватимуться інших питань подружнього життя, у тому числі і їхніх майнових прав та обов'язків як батьків.

Відповідно до Розділу ІІ.1 шлюбного договору, сторони підтвердили, що майно, яке належить їм на даний час, а також таке, яке буде набуте (придбане) кожним в майбутньому, вони поділяють на таке, що має статус особистої приватної власності чоловіка та дружини. При цьому під «майном» розуміють: будь-які речі, як рухомі, так і нерухомі (в тому числі, але не виключно, - садиби, окремі житлові будинки, квартири, інші об'єкти нерухомості, земельні ділянки, цінні папери, автотранспортні засоби тощо); грошові кошти незалежно від того, у якій валюті вони існують; будь-які майнові права, а саме: права на частки у статутних капіталах господарських товариств; - прибутки (дивіденди); - права на акції та/чи інші цінні папери; будь-що інше, що відноситься до майнових корпоративних прав того із подружжя, хто є учасником господарського товариства; права вимоги за грошовими та/чи іншими зобов'язаннями; права на будівельні матеріали та конструктиві елементи, які були використані або можуть бути використані для будівництва житлового будинку, нежитлових приміщень, тощо.

Відповідно до Розділу ІІ.2 шлюбного договору, сторони підтвердили, що особистою приватною власністю кожного з них, як подружжя є:

а) грошові кошти, внесені чоловіком або дружиною на його/її особистий рахунок у банківську (кредитну) установу незалежно від джерела походження грошових коштів та часу відкриття/поповнення рахунку;

б) майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на кошти, які належали йому/їй особисто, або оформлене за одним із подружжя незалежно від джерела походження/отримання коштів;

в) майно, набуте чоловіком або дружиною до шлюбу;

г) майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування;

д) нерухоме майно, автотранспортні засоби, що вже придбане чоловіком або дружиною за час перебування у шлюбі чи буде придбаватися у шлюбі на ім'я одного із подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування.

Зокрема та з огляду на викладене, подружжя вважають особистою приватною власністю чоловіка ОСОБА_3 будівельні матеріали та конструктивні елементи загальною вартістю 100 000 грн., які були використані та в подальшому будуть використані для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0378 площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: м. Вашківці, вул. С.Стрільців Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - 1.8. - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності ОСОБА_3 на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 11.11.2010 року відділом Держкомзему у Вижницькому районі Чернівецької області згідно із рішенням Вашковецької міської ради від 02 вересня 2010 року №164-30/10 30 сесії 5 скликання.

Сторони погодили, що на майно, яке є особистою приватною власністю кожного з них, за будь-яких умов не поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (у тому числі ст.ст. 60, 62 СК України) та ст. 369 ЦК України.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства.

Про необхідність застосування норм ЦК України при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і у статті 103 СК України.

Виходячи зі змісту статей 9, 103 СК України, статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У частині першій статті 64 СК України передбачено право дружини та чоловіка на укладення договорів між собою. Так, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Окремим видом договірного регулювання сімейних відносин подружжя є шлюбний договір. У главі 10 СК України (статті 92-103) визначені вимоги до форми, змісту, строку дії та умов шлюбного договору, підстав його розірвання чи визнання недійсним.

Згідно з частинами першою, дев'ятоюстатті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Аналіз оспорюваних пунктів договору дає підстави вважати, що шлюбний договір укладено з невідповідністю моральним засадам суспільства, оскільки все нажите у шлюбі нерухоме майно фактично перейшло у власність відповідача. Оспорюваний договір ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище, оскільки повністю позбавляє її майна.

Так, відповідно до частини першої статті 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обовязки.

У частинах четвертій, п'ятій статті 93 СК України містяться обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Частиною 4 статті 93 СК України передбачено, що шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Судом встановлено, що шлюбний договір був укладений 9 листопада 2015 року, а шлюб сторін було розірвано рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області 7 грудня 2015 року. Згідно пояснень позивача відповідач одразу після укладення шлюбного договору силоміць відвіз її з дитиною до матері у с. Вали Вижницького району, де вона проживає.

Крім того, зазначеним договором передано у власність позивача обєкт нерухомості, який підлягає здачі в експлуатацію та державній реєстрації, що суперечить вимогам закону, оскільки не може передаватись у власність одному з подружжя.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона оспорює сам факт включення у шлюбний договір будівельних матеріалів, які використовувались для зведення житлового будинку, готовність якого складає 90%. В поясненнях до позовної заяви та в запереченнях на апеляційну скаргу представником відповідача спростовується факт, що особистою приватною власністю ОСОБА_3 за шлюбним договором є будівельні матеріали а конструктивні елементи. Навпаки, ним не заперечується той факт, що до відповідача за шлюбним договором перейшов житловий будинок з надвірними спорудами, хоча на момент його укладення не був зареєстрований як нерухоме майно.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач довела існування надзвичайно невигідного матеріального становища при укладенні оспорюваних пунктів договору, а тому наявні підстави для визнання пунктів б і д розділу ІІ.2 шлюбного договору недійсними.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними пункти б і д розділу ІІ.2 шлюбного договору, укладеного 09 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №982.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: