Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові, про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» (далі - ПАТ «Завод «Львівсільмаш») про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що, під час роботи в ливарному цеху Заводу «Львівсільмаш», 09 вересня 1964 року з ним стався нещасний випадок, про що складено відповідний акт.

Внаслідок отриманої травми йому встановлено інвалідність другої групи на один рік, а в подальшому - інвалідність третьої групи довічно, у зв'язку з цим підприємство виплачувало йому компенсаційні витрати (пенсію) за період з 1965 року по 2005 рік.

При виході на пенсію в 2005 році він переоформив пенсію за інвалідністю на пенсію за віком.

Після отримання трудового каліцтва він до відповідача за відшкодуванням шкоди не звертався.

В зв'язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди за останні три роки в розмірі 81 954 грн, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1 147 грн, з урахуванням, що третьою групою інвалідності визначено не менше ніж 50% втрати професійної працездатності та моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Завод «Львівсільмаш» на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, заборгованість у розмірі 81 954 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 проситьрішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення саме з відповідача відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, за попередні 3 роки підлягають задоволенню, оскільки належними та допустимими доказами доведено, що нещасний випадок на виробництві стався з позивачем 09 вересня 1964 року, відповідач не передав Фонду в установленому порядку документи, що підтверджують право ОСОБА_1 на страхові виплати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів звернення до відповідача з заявою про отримання щомісячних страхових виплат, також ОСОБА_1 не надав оригіналу акта № 82 про нещасний випадок та висновок МСЕК, яким встановлено процент втрати працездатності, так як з наданого позивачем висновку МСЕК не вбачається процент втрати працездатності, а лише встановлено третю групу інвалідності довічно.

Однак, з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Завод «Львівсільмаш» з 01 серпня 1964 року до 22 жовтня 1970 року.

Під час виконання трудових обов'язків 09 вересня 1964 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав травму руки, про що було складено відповідний акт № 82 про нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до довідок від 30 листопада 1964 року серії КП № 254908 та від 27 листопада 1965 року серії ЯЯ № 198608 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності на один рік, а в подальшому -інвалідність третьої групи довічно.

У ПАТ «Завод «Львівсільмаш» оригінал вказаного акта про нещасний випадок не зберігся.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року у справі № 876/3779/14 зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові розглянути справу про страхові виплати на підставі поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 266206 від 29 вересня 2015 року, виданої безтерміново на підставі акту огляду МСЕК № 1130 ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності на підставі акта № 82 від 09 вересня 1964 року.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку.

Юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати. Шкода відшкодовується без врахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, а також інших доходів (ст. 1195 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я визначений ст. 1202 ЦК України та здійснюється щомісячними платежами.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями.

Абзацом 4 ч. 3 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

Пунктами 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України.

Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Уся заборгованість з відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом.

Згідно зі ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що застрахованим особам у разі настання страхового випадку виплачуються страхові виплати, однією з яких є страхова виплата втраченого заробітку залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Позачергова експертиза проводиться МСЕК за заявою потерпілого, інших заінтересованих осіб, суду чи прокуратури.

Частинами 4, 6 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що виплати призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я.

Проте зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, не звернувши уваги, що працівник, якому заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не врахував правових підстав, з яких позивач звернувся з позовом, характер отриманої травми внаслідок трудового каліцтва, що справа позивача про нещасний випадок не була сформована й передана своєчасно до структурного підрозділу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, внаслідок винних дій підприємства, а не позивача, що висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності довічно, що ОСОБА_1 не може надати оригінал акта про нещасний випадок, оскільки він не зберігся на підприємстві, не врахував право позивача на звернення безпосередньо до суду за захистом у разі порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 316 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення й направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Г.І.Мостова