Справа № 495/6433/17
З а о ч н е р і ш е н н я
23 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі Рачицькій І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особа такою, що втратила право на користування житлом,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком №12, що розташований за адресою: вул. Польова, 12 в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського району Одеської області.
Позивач надала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи здійснити у її відсутності. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по №12, що розташований за адресою: вул. Польова, 12 в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі договору дарування ВАР №716662 від 11.11.2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2004 року (а.с. 7).
В даному будинку крім позивача ще зареєстрований її колишній чоловік відповідач - ОСОБА_2.
06.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/6562/13-ц.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки.
Ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач з листопада 2013 року не проживає у вказаному будинку, власником якого є позивач та особистих речей відповідача у будинку немає, відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги. Так, зазначене підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.08.2017 року.
Оскільки відповідач не входить до кола членів сімї власника та не може бути визнана членом сімї власника за наслідком постійного проживання разом з власником і веденням спільного господарства, законних підстав для користування спірним майном відповідач не має.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач припинив сімейні відносини із позивачем внаслідок розірвання шлюбу, з 2013 року не проживає у будинку, який належить позивачу, особистих речей відповідача у будинку немає, та підставдля збереження за відповідачем права користування жилим приміщенням судом також не встановлено, що свідчить про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним приміщенням.
Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи.
Керуючись ст.ст. 156 ЖК України, ст. ст. 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особа такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком по вул. Польовій, 12, в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського району Одеської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: