Провадження №22-ц/784/1814/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 486/440/17 Головуючий І інстанції - Савін О.І.
Провадження № 22-ц/784/1814/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря - Тищенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2017року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 57409 грн. матеріальної і 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.04.2016 р. з вини відповідача.

Одночасно з позовом, ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів про його забезпечення, яку уточнив в судовому засіданні, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2, а саме: автомобіль ВАЗ - 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2, 23/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_2, 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодовує завдану ДТП шкоду, тим самим ухиляється від виконання цивільно-правових обов'язків.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову задоволено частково шляхом накладення арешту на майно, що належать ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на: автомобіль марки «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_1; 23/100 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 В іншій частині вимог було відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу в частині відмови у накладенні арешту з метою забезпечення позову на частку квартири відповідача та постановити ухвалу про накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована і належить ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом в цій частині норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в ній, та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжитття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Судом було встановлено, що згідно оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 23/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2

Також судом було встановлено, що згідно листа Южноукраїнського міського голови № 13/02-34/1190 від 10.04.2017р. за ОСОБА_2 станом на 31.12.2012р. було зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, але доказів, які свідчать про належність відповідачу даного майна на теперішній час суду не надано.

Оскільки, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд прийшов до висновку, що згідно ст. 152 ЦПК України арешт може бути накладений на вищевказані автомобіль та частку домоволодіння як на майно належне відповідачу. Що стосується клопотання в частині накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, то суд вважав, що вона задоволенню не підлягає з підстав недоведеності суду належності даного майна відповідачу.

Висновок суду з урахуванням конкретних обставин по справі та предмету позову, в цілому підтверджується матеріалами справи та відповідає вимогам закону, яке регулює спірні правовідносини, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір. Водночас предмет спору є не майно, на яке позивач просить накласти арешт, а стягнення матеріальної шкоди у розмірі 57409 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000грн., що свідчить про те, що арешт може бути накладений на будь-яке майно відповідача в межах ціни позову.

Доводи апеляційної скарги про недостатність вжитих судом заходів забезпечення позову в зв'язку з тим, що вартість майна, на яке накладено арешт значно менша ніж ціна позову, а тому є потреба накласти арешт ще й на частину квартири відповідача, фактично грунтуються на припущеннях позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про вартість на час вирішення питання про забезпечення позову, як майна, на яке вже накладено арешт, так і про вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, на яку позивач додатково просить накласти арешт. Будь - яке рішення суду з приводу будь - якого питання, яке вирішується судом під час розгляду справи, не може грунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали суду в частині відмови в накладенні арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 навіть при наявності доказів реєстрації цієї частки квартири за відповідачем, є необгрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зроблених в ухвалі суду, про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову, що само по собі не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з заявою про вжиття додаткових заходів забезпечення позову з наданням суду доказів дійсної вартості як майна, на яке вже накладено арешт, так і вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни ухвали суду з урахуванням конкретних обставин по справі на даний час не має.

Керуючись ст. ст. 303,307,312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді