У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-ТоржашВікторія Ласлівна, про встановлення нікчемності заповіту за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області

від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона є онукою ОСОБА_8, який 22 березня 2005 року склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Вважає, що посвідчення заповіту приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. здійснено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме:

- заповіт від 22 березня 2005 року не містить жодних відомостей щодо особи «Спадкоємця», крім прізвища, імені та по-батькові;

- реєстрація заповіту вчинена 11 травня 2005 року о

15 годині 02 хвилини, тобто через два місяці, після його посвідчення;

- згідно з даними на веб-сайті реєстрації відомостей Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк нотаріального документу серії бланку ВСА номер бланка 671746, код витрачання бланка - заповіт, дата витрачання бланка - 21 березня 2005 року, не співпадають з датою нотаріального посвідчення заповіту серії ВСА 671746 від 22 травня 2005 року.

Посилаючись на порушення нотаріусом вимог щодо його форми та посвідчення, які встановлені п. 171 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, , яка діяла на час посвідчення спірного заповіту та Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ

від 17 жовтня 2000 року, чинного на час посвідчення заповіту від 22 березня 2005 року, просила суд визнати оспорюваний заповіт нікчемним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, зазначено місце, дату та час складання, текст заповіту записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідач підтвердив запис заповіту з його слів, ним вголос прочитаний, підписаний та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу, на території якого проживав заповідач.

Встановивши, що заповіт вважається посвідченим з моменту внесення запису в реєстр реєстрації нотаріальних дій, відображення якої здійснено у Спадковому реєстрі після початку його функціонування (11 травня 2005 року у зв'язку з припиненням дії Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ - 17 березня 2005 року) та врахувавши, що дії щодо складення проекту заповіту, його підписання, перенесення на нотаріальний бланк або реєстрація в спадковому реєстрі не є підставою для визнання заповіту нікчемним, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області

від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович