Справа № 462/7242/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4473/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, та посилаючись на те, що останній не проживає у будинку з березня 2011 року та не сплачує комунальні послуги, просила визнати його таким, що втратив право користування будинком №13 на вул. Хоробрих у м. Львові.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено повністю. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком № 13 на вулиці Хоробрих у місті Львові. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243,60 /двісті сорок три гривні шістдесят копійок/ сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом неповно зясовано обставини справи та висновки суду не відповідають таким. Зазначає, що 1/2 частину житлового будинку № 13 на вул. Хоробрих у місті Львові була придбана ним та його дружиною за час їхнього перебування у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю. Стверджує, що у 2012 році він подавав позов до Залізничного районного суду м. Львова про розподіл майна, але через неявку сторін позов було залишено без розгляду. Звертає увагу на те, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування, розпорядження та якого ніхто не може бути позбавлений, а тому власник не може бути таким, що втратив право користування своїм майном. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалась причина його відсутності, яка є поважною і підтверджується документально. Посилається також на те, що він як приватний підприємець зареєстрований на ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримує за цією адресою кореспонденцію. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Відповідач по справі зареєстрований в будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові. (а.с. 6)

Власником будинку на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2000 року є позивачка по справі ОСОБА_4 (а.с.5)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що відповідач в будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові не проживає з 02 березня 2011 року, за будинок та комунальні послуги не оплачує, догляду за будинком не здійснює, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування будинком №13 на вул. Хоробрих у м.Львові.

З таким висновком погодитись неможна, так як його суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Відповідач посилався, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний в шлюбі з позивачкою по справі, в якому вони перебували з 1988 року до 2012 року.

Однак цим посиланням суд жодної оцінки не дав.

Разом з тим, даними реєстраційного посвідчення а також обставинами, встановленими в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року (а.с.60, 61) стверджується, що спірний будинок придбано в час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний судовим рішенням від 05.04.2012 року.

Згідно зі ст.22 КпШС УРСР, яка діяла на час придбання будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

А відтак, оскільки спірний будинок придбаний сторонами за час шлюбу, такий є спільною сумісною власністю останніх, і відповідач по справі має рівне право з позивачкою користування цим майном, як співвласник.

Зазначені обставини та положення закону залишились поза увагою суду, що призвело до посилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що оскільки законом не передбачено такого способу захисту прав співвласника майна, як визнання іншого співвласника таким, що втратив право користування спільним майном, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та її представника з посиланням на строки позовної давності не може прийматись до уваги, оскільки такі виходять за межі предмету позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6