АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3558/17 Головуючий 1 інст. - Вельможна І.В.
Справа № 621/2402/16-ц
Категорія: позика Доповідач - Котелевець А.В.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:
головуючого Котелевець А.В.,
суддів Піддубного Р.М., Кругової С.С.,
за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року,
у с т а н о в и в:
В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
На обґрунтування позивач вказала, що 01 листопада 2010 року з відповідачем укладено Договір позики, посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за реєстровим № 1792.
Згідно з умовами Договору позики вона передала у власність ОСОБА_2 гроші в національній валюті України в сумі 168 000 грн. 00 коп. строком до 01 листопада 2011 року, а ОСОБА_2 прийняв їх у власність та зобов`язався повернути в строк, указаний в цьому договорі. Однак у добровільному порядку борг не сплачено.
04 вересня 2014 року відповідач був призваний на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України Зміївським РВК Харківської області та на підставі наказу командира В/п/п НОМЕР_1 № 342 від 13 жовтня 2016 року був звільнений у запас у зв`язку з закінченням строку контракту.
Посилаючись на вказані обставини, просила поновити строк позовної давності та стягнути на її користь з ОСОБА_2 370 684 грн. 16 коп. (суму боргу з урахування індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми).
В уточнених вимогах ОСОБА_1 просила поновити строк позовної давності, стягнути на її користь з ОСОБА_2 370 684 грн. 16 коп. (суму боргу з урахування індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми) за рахунок рухомого і нерухомого майна, яке є особистою власністю відповідача або співвласником якого він є в межах належної йому частки.
Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що пункт 4 частини 1 статті 263 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки військовий стан або війна в країна не оголошено. Крім того, в Договорі позики вони узгодили положення, згідно з яким у разі, якщо він не сплатить позичені грошові кошти до вищевказаного строку, ОСОБА_1 вправі пред`явити цей договір до стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що вона не мала можливості звернутися до суду за захистом порушеного права, оскільки відповідач був призваний до лав Збройних Сил України; обраний спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (частина 1 статті 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами мав місце факт передачі грошей у сумі 168 000 грн. 00 коп.

Згідно з умовами Договору позики, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за реєстровим № 1792, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 гроші в національній валюті України в сумі 168 000 грн. 00 коп. строком до 01 листопада 2011 року, а ОСОБА_2 прийняв їх у власність та зобов`язався повернути в строк, указаний в цьому договорі. Однак у добровільному порядку борг не сплачено

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Доказів того, що відповідач в повному обсязі повернув борг позивачу, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Однак з позовом про захист порушеного права позивач звернулася з пропуском строку.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 4, 5 статті 267 ЦК України спив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Договором позики встановлено строк виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів, а саме - до 01 листопада 2011 року.

З позовом ОСОБА_1 звернулася лише 02 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Поважних причин для поновлення цього строку позивач не навела.

Про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 заявив в письмових запереченнях від 06 грудня 2017 року (а. с. 40-42).

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності зупинявся, не ґрунтуються на законі.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 263 ЦК України перебіг позовної давності запиняється, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Згідно з довідкою Зміївського військового комісаріату від 27 грудня 2016 року № 3033 ОСОБА_2 був призваний 04 вересня 2014 року на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України Зміївського РВК Харківської області та на підставі наказу командира В/п/п НОМЕР_1 № 342 від 13 жовтня 2016 року був звільнений у зв`язку з закінченням строку контракту (а. с. 21).

Отже, даний наказ не є підставою для зупинення перебігу позовної давності в розумінні пункту 4 частини 1 статті 263 ЦК України.

Посилання на неможливість звернутися до суду за захистом порушеного права, оскільки відповідач був призваний до лав Збройних Сил України, не можуть бути прийняті до уваги.

В Договорі позики сторони узгодили положення, згідно з яким у разі, якщо ОСОБА_2 не сплатить позичені грошові кошти до вищевказаного строку, ОСОБА_1 вправі пред`явити цей договір до стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 представник позивача пояснив, що до нотаріальної контори ОСОБА_1 не зверталась та чекала на повернення відповідача з зони АТО.

Доводи щодо належно обраного способу захисту на висновки суду не впливають та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміну рішення відповідно до вимог статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець
Судді С.С.Кругова
Р.М.Піддубний