Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3330/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.І.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №0 укладеним 13.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, яка станом на 23.02.2015 року складає 47914,15 доларів США (за курсом НБУ становить 1334816 грн. 06 коп.) та 33702 грн. 64 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.12.2006 року в розмірі 47914,15 дол. США та 33702 грн. 64 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких:

- 44242,91 дол. США - кредитна заборгованість;

- 3671,24 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості:

- 28441 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 5261 грн. 64 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.12.2006 року в розмірі 47914,15 дол. США, та 33702,64 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких:

- 44242,91 дол. США - кредитна заборгованість;

- 3671,24 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості:

- 28441 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 5261 грн. 64 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 судовий збір на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 1218 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не застосував до даних правовідносин норми ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, оскільки Банк повідомив його про наявність заборгованості листом від 28.03.2014 року (борг станом на 27.03.2014 року), а позов подано 23.02.2015 року, тобто зі спливом 6 місяців від дня набуття права вимоги до поручителів. З огляду на преклюзивний характер строку поруки, суд повинен був, на думку апелянта, відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителів. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд не вирішив питання, чи мало місце надання кредитних коштів та якими документами це підтверджується, не надано доказів відкриття поточного рахунку в доларах США тощо. Також, судом не досліджувалося питання наявності у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Встановлено, що 13.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі одного траншу або декількох траншів, але в будь-якому випадку в межах загальної суми кредиту в іноземній валюті, що дорівнює 100000 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказана загальна сума кредиту дорівнює еквіваленту 505000 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Кредит надавався на строк до 13.12.2017 року із сплатою процентів у розмірі 12,3% річних (а.с. 6-16 том 1).

Згідно п.п. 1.1. даного договору сторони погодили, що з метою отримання траншу позичальник надає Банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату її отримання. Така заява позичальника є підставою для видачі Банком траншу позичальнику.

ОСОБА_1 отримав кошти, згідно заяв на видачу готівки (а.с. 89-91, 98 том 2):

- №31 від 13.12.2006 року на суму 40000 доларів США 9еквівалент 202000 грн.);

- №57 від 28.12.2006 року на суму 10000 доларів США (еквівалент 50500 грн.);

- №13 від 24.01.2007 року на суму 5000 доларів США (еквівалент 25250 грн.);

- №19 від 05.03.2007 року на суму 5000 доларів США (еквівалент 25250 грн.);

- №11 від 16.04.2007 року на суму 10000 доларів США (еквівалент 50500 грн.);

- №40 від 14.09.2007 року на суму 10000 доларів США (еквівалент 50500 грн.).

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що він не отримав кошти за кредитним договором, є безпідставними. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 до червня-липня 2014 року платив кошти на погашення кредиту (сплатив значну частину тіла та нарахованих на нього відсотків), що свідчить про визнання ним факту отримання грошей. Доказів того, що дані кошти були сплачені не ОСОБА_1, а іншою особою, суду не надано.

Згідно п. 5.5. договору про надання споживчого кредиту, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісії строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісії у порядку, встановленому у розділі 11 цього договору.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, який розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Відповідно до п. 11.1 договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3, 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14 цього договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, при цьому, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Згідно п. 9.16 договору про надання споживчого кредиту, листування між сторонами здійснюється шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу, зазначену у розділі 12 цього договору.

ОСОБА_1 підписав вищевказаний договір та додаток до нього, а відтак погодився з його умовами.

13.03.2009 року та 25.03.2009 року до вищевказаного кредитного договору були внесені зміни, шляхом укладення додаткових угод №№1 і 2, згідно яких були внесені зміни щодо строків сплати процентів та у Графік погашення кредиту (а.с. 96-97 том 2). Дані договори підписані ОСОБА_1

13.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2, ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки №№0/п, 0/п1 (а.с. 17-20 том 1, а.с. 95 том 2), відповідно до яких останні взяли на себе солідарну з позичальником відповідальність у разі неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, у тому ж обсязі, що і боржник.

Згідно п.3.1. вказаних договорів поруки, вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Також, в цей же день між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки (нерухомого майна), предметом якого є житловий будинок і земельна ділянка (а.с. 92-94 том 2).

21.10.2006 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4, яка взяла прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (а.с. 108, 120 том 1).

Є безпідставними доводи апелянта про те, що порука, укладена Банком з ОСОБА_2 і ОСОБА_4, є припиненою, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при вирішенні спорів про припинення поруки суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.03.2014 року Банк надіслав ОСОБА_1 повідомлення про наявність поточної заборгованості, яка станом на 27.03.2014 року складала 1118,58 доларів США (а.с. 122 том 1). У зв'язку з цим, Банк вимагав погасити борг протягом трьох календарних днів від дати отримання вказаного листа.

На погашення наявної заборгованості позичальником здійснювалися платежі по червень 2014 року включно, що підтверджується розрахунком Банку, а отже строк позовної давності (строк пред'явлення вимоги до поручителів) переривався (а.с. 29 том 1).

Однак, у зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань та неповною сплатою коштів, 23.10.2014 року Банком були направлені ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 вимоги (а.с. 58-65 том 1), в яких позивач просив погасити протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитом:

- 5606,89 доларів США борг по тілу кредиту;

- 1018,74 доларів США борг по відсотках.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати її відправлення, Банк вимагав достроково погасити всю суму заборгованості (тіло і відсотки) у розмірі 45261,65 доларів США.

Вказані вимоги отримали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 29.10.2014 року (а.с. 140, 147-148 том 1), а вимога направлена на ім'я ОСОБА_4 повернулася до Банку за закінченням терміну зберігання (а.с. 143-144 том 1).

У визначений позивачем строк відповідачі кошти не сплатили, а відтак строк виконання зобов'язання було змінено у зв'язку із достроковим стягненням всієї суми заборгованості.

З розрахунку Банку вбачається (а.с. 21-32, 158-179 том 1), що заборгованість на 23.02.2015 року становить 47914,15 дол. США, з яких:

- 44242,91 дол. США заборгованість по тілу кредиту;

- 3671,24 дол. США - заборгованість по відсотках;

та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 33702 грн. 64 коп. за період з 29.03.2014 року по 23.02.2015 року (в межах річного строку):

- 28441 грн. - за прострочення сплати тіла кредиту;

- 5261 грн. 64 коп. - за прострочення сплати відсотків.

Слід зазначити, що прострочення по сплаті тіла кредиту виникло у боржника з 28.02.2014 року в сумі 432,90 дол. США, останній платіж на погашення тіла було зараховано Банком 25.07.2014 року, після чого заборгованість продовжувалася нараховуватися за наростаючим принципом (а.с. 23 том 1). На погашення відсотків остання сума була зарахована 30.06.2014 року, а заборгованість почала нараховуватися з 25.08.2014 року та продовжувалася додаватися за наростаючим принципом (а.с. 29 том 1).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Банк не пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів, а відтак відсутні підстави для визнання поруки припинено.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення кредитного договору Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» мав банківську ліцензію, зареєстровану Національним Банком України, якою було передбачено право на здійснення операцій із валютними цінностями, що підтверджується банківською ліцензією № 75 від 24.12.2001 року, дозволом № 75-2 від 24.12.2001 року та додатком до нього від 19.11.2002 року (а.с. 40-45 том 1). Вказані документи були подані Банком до суду першої інстанції та досліджувалися під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, у Банку є ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак суд правильно стягнув з відповідачів заборгованість по тілу кредиту та відсотках у розмірі 47914,15 дол. США, тобто у валюті кредиту та 33702 грн. 64 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка відповідно до умов кредитного договору нараховується і сплачується у гривневому еквіваленті (п. 7.1. договору про надання споживчого кредиту №0).

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді