Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1783/17 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/585/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 30.08.2014 року по 17.09.2014 року.

При виконанні службового обов`язку в АТО 17.09.2014 року отримав вогнепальний багатоуламковий перелом обох кісток середньої та нижньої третини правої гомілки з пошкодженням судинно-нервового пучка, розтрощенням, дефектом м`яких тканин, ішемії правої стопи.

17.09.2014 року виконано ПХО рани, фасціотомію правої гомілки, ВКДО правої гомілки по ОСОБА_2 . У зв`язку з розвитком ішемії правої стопи того ж дня виконано ампутацію правої гомілки на рівні верхньої та середньої третини. Направлений на ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Перебував на обстеженні і лікуванні: КУ МЛ швидкої медичної допомоги м. Маріуполь з 17.09.2014 року по 19.09.2014 року; в/ч НОМЕР_2 з 19.09.2014 року по 25.09.2014 рік; ВМКЦ Південного регіону з 25.09.2014 року і по теперішній час.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 09.02.2015 року позивачу була встановлена 3 група інвалідності з 70 % стійкої втрати професійної працездатності, що є підтвердженням того, що його здоров`я з кожним роком тільки погіршується.

Позивач вказує, що за кожен відсоток втрати працездатності, відповідач має відшкодувати хоча в один розмір мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, що на сьогоднішній день становить 1247 грн., а загальна сума складає 87 290 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Міністерства Оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн. В іншій частині у позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині збільшення суми стягнення моральної шкоди.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задовлені позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 30.08.2014 року по 17.09.2014 року (а.с.10-12).
Під час проходження військової службив зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської області, під час чого ОСОБА_1 і було отримане 17.09.2014 року поранення - вогнепальний багатоуламковий перелом обох кісток середньої та нижньої третини правої гомілки з пошкодженням судинно-нервового пучка, розтрощенням, дефектом м`яких тканин, ішемії правої стопи (а.с.13).

09 лютого 2015 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 (а.с. 20).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такої хвороби спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав позивач, повязане з проходженням військової служби. Причинний зв`язок встановлено висновком МСЕК Серія № 0008584 від 09.02.2015 р. про встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, причина інвалідності захворювання, повязане з проходженням військової служби (а.с.18).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Суд зазначав, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні і фізичні страждання та у зв`язку з каліцтвом позбавлений нормального життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що каліцтво позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травми, пов`язаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і Міністерства оборони України відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2017 року по цій справі без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: