У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Борівської селищної ради Фастівського району, треті особи: Орган опіки та піклування Фастівської державної районної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Борівської селищної ради Фастівського району про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ухваленням рішення органу місцевого самоврядування у 2006 році порушено пропорційність розмірів земельних ділянок, що у свою чергу порушує право на законних підставах оформити приватизацію з її боку в інтересах неповнолітньої дитини. Позивач зазначала, що не зрозуміло на підставі яких правоустановчих і технічних документів та норм закону розраховувалась пропорційність розміру земельної ділянки при передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 за рішенням селищної ради від 31 жовтня 2006 року № 5-V-V. ОСОБА_2 вважала, що з боку відповідача допущено арифметичну помилку та просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 31 жовтня 2006 року № 5-V-V про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 562,50 кв. м, буд. АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення, про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно із договором дарування посвідченого 08 лютого 2005 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/3 частину буд. АДРЕСА_1, при цьому власником іншої 2/3 частини спірного домоволодіння залишилася ОСОБА_4

Відповідно до технічного паспорту, за зазначеним домоволодінням закріплена земельна ділянка загальною площею - 1 125 кв. м, згідно із актом комісії з питань землекористування від 07 листопада 2006 року співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за їх взаємною згодою погодили межі користування спірною земельною ділянкою.

Згідно із договором дарування від 01 березня 2008 року ОСОБА_4 подарувала 2/3 частину спірного домоволодіння ОСОБА_5, яка у свою чергу 02 жовтня 2008 року подарувала 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6

Рішенням Борівської селищної ради «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки» від 31 жовтня 2006 року № 5-V-V, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 562,5 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку.

На підставі вказаного рішення та акту від 07 листопада 2006 року про погодження меж з суміжними користувачами, останній звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою, після чого рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 25 грудня 2008 року затверджено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розміром 0,0562 га.

На підставі зазначених документів 25 листопада 2009 року на ім'я ОСОБА_3 виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розміром 0,0562 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_1.

Так, преюдиційним рішенням апеляційного суду Київської області від 22 січня 2015 року встановлено, що згідно із актом комісії селищної ради з питань землекористування від 07 листопада 2006 року, співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за їх взаємною згодою погодили межі користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (у редакції чинний на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Як роз'яснено у п. п. 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідач у 2006 році правомірно набув право власності на земельну ділянку; у 2008 році до ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 02 жовтня 2008 року перейшло право користування земельною ділянкою встановлене для попереднього власника, виходили з того, що право власності позивача на зазначену земельну ділянку не порушено, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним та скасування рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 31 жовтня 2006 року № 5-V-V.

Оскільки позивач не була співвласником будинку на час передачі земельної ділянки у 2006 році, тому доводи касаційної скарги про порушення її прав рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 31 жовтня 2006 року № 5-V-V є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова