АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1176/17 Головуючий 1 інст. - Мамалуй М.В.
Справа № 643/5492/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Третя Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона та ОСОБА_5 з грудня 1998 року по дату смерті ОСОБА_5, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира придбана нею за особисті кошти 18 травня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу та 02 червня 1998 року зареєстрована в ДКП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві особистої власності за нею.

Зазначила, що у вказаний період ані у неї, ані у ОСОБА_5 були відсутні відмітки у паспортах про реєстрацію будь-якого шлюбу в цей період; що їх спільне проживання, пов'язаність спільним побутом підтверджується показаннями свідків, свідчать спільні фотографії, а також народження їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; що під час спільного проживання вони мали взаємні права та обов'язки, а саме приймали на себе спільний обов'язок дбати про матеріальне становище сім`ї, здійснювати турботу за спільним сином, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою, собою та дитиною на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утверджувати в сім`ї повагу до кожного її члена, мали та реалізовували взаємні права на батьківство та материнство, на повагу до своєї індивідуальності, на розподіл обов'язків та спільне вирішення питань життя сім`ї та інше.

Вказала, що в період спільного проживання з ОСОБА_5 вона взяла на себе основну частину обов'язків та приділяла значний час веденню домашнього господарства, здійсненню належного виховання та догляду за спільною дитиною.

Зазначила, що під час їх спільного проживання ними було спільно набуте наступне майно: нежитлові приміщення другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. «А-2», загальною площею 424,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11 січня 1999 року; нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. «А-5», загальною площею 322,4 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16 листопада 2012 року; автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998, колір сірий, придбаний на підставі договору купівлі-продажу № 78008 від 22 листопада 2008 року.

Вказала, що нежитлові приміщення другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. «А-2», загальною площею 424,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 були спільно придбані нею та ОСОБА_5 під час проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі внаслідок їх спільної праці, як членів сім'ї та є їх спільною сумісною власністю.

Вважала, що розмір її частки у праві власності на вказане майно складає ?.

Просила визнати факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі в період з грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати нежитлові приміщення другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. «А-2», загальною площею 424,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна № 4926521, нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. «А-5», загальною площею 322,4 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна № 1336522, автомобіль марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину нежитлових приміщень другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. «А-2», загальною площею 424,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна № 4926521, нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. «А-5», загальною площею 322,4 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна № 1336522, автомобілю марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998 та припинити спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на вказане майно; виключити з спадкової маси після смерті ОСОБА_5 ? частину нежитлових приміщень другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. «А-2», загальною площею 424,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна № 4926521, нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. «А-5», загальною площею 322,4 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна № 1336522, автомобілю марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998, яка належить ОСОБА_2

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково, визнано факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_5 однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі в період з грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину: нежитлових приміщень другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. А-2, загальною площею 424,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний № 4926521; нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею 322,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний № 1336522; автомобіля марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998; визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності становила 1/2 та виключено із складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 1/2 частину: нежитлових приміщень другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. А-2, загальною площею 424,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний № 4926521; нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею 322,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний № 1336522; автомобіля марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998; в інших вимогах - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, зокрема, судовий збір за подання апеляційної скарги. При цьому посилалась на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що рішення суду ґрунтується виключно показаннями свідків, окремими фотографіями та наявністю спільної дитини, не зважаючи на наявність у справі беззаперечних письмових доказів; що їх син ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто ще під час перебування ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, про що свідчить штамп у паспорті померлого про розірвання шлюбу 10 листопада 1998 року; що виховання ОСОБА_5 свого сина також не є доказом його проживання однією сім'єю з позивачем, так як цей обов'язок він виконував без примусу та належним чином не тільки стосовно сина ОСОБА_15, а й щодо інших дітей ОСОБА_1 і ОСОБА_3, що підтверджує відсутність будь-яких судових рішень щодо стягнення у примусовому порядку аліментів на утримання; що надані позивачем фотографії не можуть бути доказом проживання ОСОБА_5 однією сім'єю з позивачем впродовж 16 року, а є лише свідченням того, що її батько був турботливою та відповідальною за своїх дітей людиною; що суд першої інстанції вибірково підійшов до показань свідків, так як суд повинен оцінювати свідчення не за ознаками родинності, а за фактичними обставинами, які повідомляються цими свідками і надавати їм належну оцінку в порівнянні з іншими, зокрема, письмовими доказами; що суд не врахував показання свідків, які спростовували позицію позивача; що судом не встановлено джерел коштів, на придбання спірного майна, зокрема, тієї частини коштів, яка була зроблена позивачем; що іпотечні договори, предметами яких є спірні нежитлові приміщення, спростовують їх проживання однією сім'єю, придбання нежитлових приміщень за спільні кошти, так як у позивача не було ніякої фінансової можливості; що факт ведення спільного господарства, побуту та бюджету позивача та ОСОБА_5 не може виникнути впродовж одного місяця; що позивач сама зазначає інші підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю, які ніяким чином не пов'язані з фактом її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, а випливають з обставин їх підприємницької діяльності, як бізнес-партнери; що ОСОБА_5 все своє життя з 1978 року був зареєстрований та фактично постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить довідка з місця проживання, штамп у його паспорті, а також юридична адреса ТОВ «КОМЕРС», засновником якої був ОСОБА_5 та з змісту іпотечного договору від 05 липня 2012 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з частиною 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарство, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Крім того, для встановлення факту проживання однією сім'єю важливе значення має з'ясування місця і часу такого проживання, зокрема, встановити місце проживання, у якому чоловік і жінка проживали спільно. Підтвердженням цього може бути реєстрація за таким місцем проживання, показання сусідів, представників житлово-експлуатаційної організації тощо.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 довела, що вона та ОСОБА_5 з грудня 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сім'єю.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, який діяв на час виникнення правовідносин вбачається, що факт проживання однієї сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за КпШС України не встановлювався. Факт проживання однієї сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу встановлюється з 01 січня 2004 року за СК України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, а не з грудня 1998 року, як зазначив суд.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 не перебувала в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_5 до 10 листопада 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

З 07 червня 1978 року по 30 липня 2014 року ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1. В цій квартирі крім нього зареєстрована та проживає його мати ОСОБА_4

У ОСОБА_5 від різних жінок є троє повнолітніх дітей: дочка ОСОБА_1, син ОСОБА_3 та син ОСОБА_15, який є сином ОСОБА_2 та народився ІНФОРМАЦІЯ_1, коли ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1, нежитлових приміщень другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. А-2, загальною площею 424,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею 322,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3; автомобіля марки TOYOTA модель RAV4, тип легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, дата реєстрації 25 листопада 2008 року, повна маса 1825, об'єм двигуна 1998.

З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори своєчасно звернулася мати ОСОБА_4 та його діти. Відкрито спадкову справу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 помер.

Із договору купівлі-продажу від 16 листопада 2012 року вбачається, що під час придбання нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею 322,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_5 стверджував, що він набуває це майно за особисті кошти, не знаходячись в зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім'єю з жінкою, гроші, які передаються за цим договором не є спільною сумісною власністю, що підтверджується його заявою від 16 листопада 2012 року.

Із іпотечного договору від 05 липня 2012 року вбачається, що на момент придбання нерухомості у 1999 році, яка є предметом цього договору, та під час укладання цього договору в шлюбі не перебував, ні з ким однією сім'єю не проживав, та нерухомість належить йому на праві особистої приватної власності, про що нотаріусу подано заяву відповідного змісту.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у зазначений період проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, систематично вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї немає і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Із пояснень свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6, ОСОБА_14, які допитані в суді першої інстанції не вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спільно проживали, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки. Спільний син народився, коли ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Актів від відповідних житлово-експлуатаційних організацій щодо постійного проживання ОСОБА_5 за адресою реєстрації ОСОБА_2 та його відсутності за місцем його реєстрації у зазначений період матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Проте, належних та допустимих доказів того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існували відносини де-факто, які можна вважати сімейним життям, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, зокрема, письмових доказів ведення спільного господарства, бізнесу та існування довготривалих відносин між ними матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам матеріального та процесуального закону, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1818, 30 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії