Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/776/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

26.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» про визнання недійсним договору за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПОСП «Казавчин-Агро» про визнання договору оренди землі недійсним посилаючись на те, що вона є власником земельної частки (паю) площею 2,3647 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташованої на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого 22 травня 2002 року та інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 11901034. Земельну ділянку позивач ОСОБА_2 обробляла самостійно, однак наприкінці 2015 року їй стало відомо про існування договору оренди № 775 від 16 вересня 2015 року, укладеного нібито між нею та ПОСП «Казавчин-Агро». Позивач стверджує, що вказаний договір оренди вона не підписувала, та вважає його недійсним.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року позов задоволено: суд визнав недійсним договір земельної ділянки №775 площею 2,3647 га, кадастровий номер НОМЕР_1 укладений 16.19.2015 року між ОСОБА_2 та ПОСП «Казавчин-Агро», зареєстрованого в Державному земельному кадастрі 25.11.2015 року індексний номер 26444818. Вирішено стягнути з ПОСП «Казавчин-Агро» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі на загальну суму 9820 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Зазначає, що суд не встановив, яке право позивача порушено, та коли і у який спосіб відбулося його порушення. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції помилково керувався виключно висновком експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи №1916 від 9 грудня 2016 року, який на думку відповідача не може бути допустимим доказом по справі так, як експертиза проведена з порушенням законодавства: надані вільні зразки підпису позивача викликають сумнів у їх достовірності, їх недостатня кількість для порівняння. За таких умов експерт мав повернути ухвалу без виконання внаслідок недостатності порівняльних зразків. Інші докази на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Суд не врахував, що на підставі оспорюваного договору у 2015 році позивач отримав орендну плату, а отже фактично схвалила договір.

У судовому засіданні представник відповідача - Стус О.М. підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та її представник, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать відомості про вручення рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, але в судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили. Однак позивачем подано до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, суть яких зводиться до того, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, а доводи викладені в ній є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив наступі факти й обставини.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,3647 га, яка призначена для ведення товарного сільського-господарського виробництва та розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

25 листопада 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського РУЮ Кіровоградської області проведено державну реєстрацію права оренди належної позивачу земельної ділянки на підставі договору оренди землі № 775 від 16 вересня 2015 року укладеного орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ПОСП «Казавчин - Агро» строком на 7 років (а.с. 7-11).

Відповідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 1916 від 9 грудня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди земельної ділянки №775 від 16 вересня 2015 площею 2,3647га, укладеному між ОСОБА_2 та ПОСП «Казавчин-Агро», який міститься на третьому аркуші у розділі «13. Реквізити та підписи Сторін» в колонці «Орендодавець:» в графі « /ОСОБА_2/», виконаний не самою ОСОБА_2, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису(ам) ОСОБА_2 (а.с. 117-119).

Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не підписувала оспорюваний договір оренди земельної ділянки №775, від 16 вересня 2015 року, а тому, в силу ст. 203, 215 ЦК України, цей правочин є недійсним, оскільки волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним не відповідало її внутрішній волі, а укладення правочину від імені позивача невстановленою особою суперечить закону.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області погоджується з правильністю висновків суду так, як суд дійшов їх на підставі правильно встановлених ним обставин справи з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема суд першої інстанції витребував та дослідив оригінал письмового договору оренди земельної ділянки № 775 від 16 вересня 2015 року в якому містяться підписи сторін: повноваженої особи ПОСП «Казавчин-Агро» та ОСОБА_2

Для вирішення питання ідентифікації виконавця підпису особи необхідні спеціальні знання, а тому, відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України, за наявності між сторонами спору з приводу цієї обставини, це є підставою для вирішення судом за клопотанням сторін, чи будь-кого з них, питання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Суд двічі призначив таку експертизу. Згідно висновку експерта № 1916 судово-почеркознавчої експертизи від 9 грудня 2016 року (а.с. 117 - 119), як і згідно висновку експерта № 1434 судово-почеркознавчої експертизи від 14 вересня 2016 року (а.с. 78 - 80), підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди земельної ділянки № 775 від 16 вересня 2015 виконаний не самою ОСОБА_2, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_2

Інші докази, які б спростовували або суперечили висновкам судово-почеркознавчої експертизи в матеріалах справи відсутні.

При оцінці доказів суд дотримався норм ст. 212 ЦПК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо недопустимості та недостовірності висновків експертизи внаслідок порушення порядку ї призначення та проведення надуманими та такими, що не заслуговують на увагу.

При призначенні експертизи суд дотримався Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮ України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (із змінами).

Не вбачається порушень і з боку експерта при проведенні експертизи.

Таким чином суд першої інстанції на підставі наявних у справі належних, допустимих та достовірних доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту відсутності її вільного волевиявлення на укладення з відповідачем оспорюваного договору оренди землі, яке б відповідало її внутрішній волі, що є підставою для визнання договору недійсним (ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України).

Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 15 ЦПК України суд мав підстави та повноваження для захисту прав позивача у спосіб, визначений законодавством України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неврахування судом факту схвалення позивачем укладеного договору внаслідок отримання нею у 2015 році від відповідача орендної плати колегія суддів відхиляє з таких підстав.

По-перше, відповідач доказів отримання позивачем орендної плати до суду першої інстанції не надавав, а отже суд не міг дати оцінку цій обставині. При цьому поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі не навів.

По-друге, відповідно до вимог ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, які він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Згідно ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Оскільки особу, яка підписала вказані правочини від імені ОСОБА_2 не встановлено, а тому відсутні підстави стверджувати, що така особа мала права на здійснення правочинів від імені позивача, тобто являлася її представником, але діяла з перевищенням наданих їй повноважень.

Докази того, що позивач уповноважував кого-небудь на належних йому прав від свого імені у справі відсутні.

Цивільним законодавством України не передбачено такої підстави створення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків особи, як вчинення нею дій, що свідчать про виконання умов договору, укладеного він її імені будь-якою (в тому числі невстановленою) особою, крім представника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» відхилити, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: