Справа № 524/2418/17
Провадження №2/524/1526/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Коваль Т.М.,

з участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (назва до перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Восток» (після перейменування - ТОВ «Глуско Рітейл», в подальшому - Товариство, підприємство) про стягнення премії та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги уточнював та остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь 99 127,66 грн. невиплаченої премії за 2015 та 2016 роки, а також 417 715,20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Позивач пояснив, що працював у відповідача на посаді юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Правового департаменту. 17 червня 2016 року звільнився з підстав пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Вважав, що при звільненні відповідач був зобов'язаний виплатити йому премію за результатами роботи у 2015 році, а також премію за результатами роботи Товариства у 2016 році (за фактично відпрацьований час). Зазначав, що виплата короткостроковї премії за підсумками роботи за рік була гарантована йому роботодавцем, про що 18 лютого 2013 року сторони уклали додаток № 1 до трудового договору. Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 здійснив, виходячи з середньомісячної заробітної плати у 25 088,00 грн.

Відповідач позов не визнав. Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснив, що на момент звільнення позивача у Товаристві не діяли жодні процедури, які б встановлювали порядок преміювання робітників, оскільки процедура короткострокового стимулювання була скасована наказом № 39 від 4 лютого 2016 року. Згідно з пунктом 11.8.9. Статуту відповідача затвердження результатів фінансової діяльності є виключною компетенцією загальних зборів Товариства. Загальні збори таких рішень за підсумками 2015 та 2016 років не приймали. Представник вважав, що додаток № 1 від 18 лютого 2013 року діяв тільки у 2013 році. Отже, його неможливо застосувати до трудових відносин позивача з підприємством у 2014 році і в подальшому. Представник Товариства звертав увагу суду, що умовою преміювання є також оцінка особистої ефективності роботи працівника. Проте позивач не надав доказів виконання ним вимог щодо особистих трудових досягнень та власного трудового внеску у роботу Товариства. Пояснив також, що при звільненні позивачу були виплачені розрахункові у повному обсязі, зокрема, компенсація за невикористану відпустку та місячна премія.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

05 лютого 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Правового департаменту Товариства «Восток» безстроково (наказ № 63-ос від 05 лютого 2013 року, а.с. 8).

18 лютого 2013 року між Товариством, від імені якого діяв колишній керуючий директор ОСОБА_4, та ОСОБА_1 було укладеного додаток № 1 до трудового договору, відповідно до умов якого Товариство зобов'язалось виплатити ОСОБА_1 короткострокову премію за підсумками роботи за рік у разі припинення дії локального нормативного акту Товариства, який встановлює порядок такого преміювання, за умови, що до працівника не застосовувалися заходи дисциплінарного реагування і він пропрацював більше 91 календарного дня у звітному періоді (а. с. 23).

09 червня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з 17 червня 2016 року за угодою сторін (а.с. 128). Наказом № 180-ос від 16 червня 2016 року його звільнено з Товариства згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України та виплачено компенсацію при звільненні в сумі 74 938,46 грн. (а.с. 52, зворот, 129). Позивач не погодився із сумою виплаченого розрахунку, вважав, що в розрахунок мали бути включені короткострокові премії за підсумками роботи Товариства за 2015 рік та за відпрацьований період у 2016 році. Усно заявив про незгоду з розрахунком керівнику Правового департаменту, пізніше звертався із письмовим запитом до виконуючого директора Товариства (а.с. 52).

На час укладання трудового договору між підприємством та ОСОБА_1 у Товаристві діяла процедура «Порядок короткострокового стимулювання працівників ТОВ «Восток», затверджена 23 липня 2012 року наказом № 56/1 в.о. головного управляючого директора Товариства ( далі по тексту - Процедура 2012 року, а.с. 107-120).

Згідно наказу № 1185/1 від 20 листопада 2014 року Процедура 2012 року втратила силу; введена в дію з 20 листопада 2014 року Процедура в новій редакції ( далі по тексту - Процедура 2014, а.с. 90-106). Процедура 2014 втратила свою чинність на підставі наказу керівника ТОВ «Восток» № 112 від 29 січня 2016 року про введеня в дію нової Процедури, яка також була скасована наказом керівника Товариства № 139 від 4 лютого 2016 року (а.с. 127).

Преміїї за результатами роботи за 2013 та 2014 роки були виплачені позивачу на підставі діючих у той час Процедур.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк (п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Проаналізувавши умови, укладеного з відповідачем 18 лютого 2013 року, додатку № 1 до трудового договору, суд прийшов до наступних висновків:

відповідно до пункту 1.2. Додатку під припиненням дії локального нормативного акту Товариства, що встановлює порядок виплати і розрахунку короткостроковї премії, сторони розуміли настання будь-якої з таких подій, як припинення дії Процедури, внесення змін в Процедуру, в результаті яких виплата премії не буде здійснюватися або її розмір стане меншим, ніж за раніше діючих умов, ухвалення рішення про невиплату короткострокової премії за 2013 рік. Протягом всього часу роботи у Товаристві ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувався; на момент звільнення у 2016 році пропрацював більше 91 календарного дня ( пункти 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3.).

Текст додатку № 1 містить кілька посилань на 2013 рік (пункти 1.2., 2.4., 3.2., а.с. 23). Це дає підстави відповідачу тлумачити умови додатку № 1 як такі, що діяли для цілей короткострокового преміювання ОСОБА_1 тільки у 2013 році. Проте позивач тлумачить додаток № 1 як такий, що діяв весь час його роботи у відповідача, оскільки був додатком до безстрокового трудового договору і підлягав застосування в разі скасування процедур короткострокового преміювання.

Текст додатку №1 не містить умов щодо строку його дії. Посилання в окремих пунктах додатку на 2013 рік не дають підстав для однозначного висновку про те, що, укладаючи договір, сторони обмежили його дію тільки 2013 роком. Як позивач, так і відповідач не повідомили суду про те, чи укладалися аналогічні договори з іншими працівниками підприємства.

За таких обставин, суд вважає переконливими доводи позивача про те, що додаток № 1 діяв з дня його укладання 18 лютого 2013 року до дня розірвання стронами укладеного безстрокового трудового договору 16.06.2016 року, і слугував гарантією того, що в разі скасування відповідачем локальних нормативних актів, що регулюють розрахунок і виплату короткострокової премії, позивачу така премія буде виплачена за умови, коли до нього не застосовувались заходи дисциплінарних стягнень і у звітному періоді він пропрацював більше 91 календарного дня. Процедуру було скасовано 04.02.2016 року, отже відповідач, визначаючи суму розрахунку при звільненні, мав застосувати Додаток №1 до трудового договору з позивачем та нарахувати і виплатити йому премію за 2015 рік та за відпрацьований період 2016 року.

Суд погоджується з розрахунком позовних вимог, наданих позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 6 жовтня 2017 року, зробленому ним на підставі довідки підприємства про нараховані та виплачені позивачу суми заробітньої плати (а.с. 52).

На підставі викладеного, відповідно до ст. 215-218 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

-невиплачену заробітну плату у вигляді премії за 2015-2016 роки в розмірі 99 127 грн. 66 коп.;

-середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 417 715 грн. 20 коп.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 25 088 грн. 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5) судовий збір в розмірі 5 168 грн. 43 коп.

Платіжні реквізити для сплати судового збору

Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача ГУДКСУ у м.Києві

Код банку отримувача (МФО) 820019

Рахунок отримувача 0001

Код класифікації доходів бюджету 22030106

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області.

Суддя