У Х В А Л А

8 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська рішенням від

17 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 24 січня

2017 року зазначене рішення місцевого суду скасував та ухвалив нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України» задовольнив частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року скасував, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року залишив у силі.

У липні 2017 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 3 статті 40 Кодексу Законів про працю України, положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що остання допустила систематичне порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку, що підтверджено належними доказами; при застосуванні дисциплінарних стягнень до позивачки роботодавцем були дотримані вимоги статей 148, 149 КЗпП України; профспілкова організація дала згоду на звільнення ОСОБА_4

У надані для порівняння ухвалі від 9 червня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які, керуючись положеннями статті 147 КЗпП України та враховуючи зазначену вище Постанову Пленуму Верховного Суду України, скасували наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ, додана до нього записка директора та доповідна записка за результатами службової перевірки не містять відомостей щодо конкретних порушень працівником трудових та посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією.

У судовому рішенні, наданому заявницею для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не є постановою Верховного Суду України, прийнятою у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому на неї не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко