РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17917/16-ц

пр. № 2/759/2055/17

02 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарях Ковтун М.В., Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова», Моторне (транспортне) страхове бюро України,

встановив:

ОСОБА_1 в грудні 2016 року, через свого представника, заявила позов про солідарне стягнення зі спадкоємців ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21215,51 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 25000 на покриття моральної шкоди, 1400 грн. витрат за послуги з оцінки матеріального збитку, та судові витрати у справі.

Позов мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_4 було пошкоджено належний позивачу автомобіль, оскільки останній помер обов'язок відшкодувати завдані збитки мають понести його спадкоємці, проте виконати такий обов'язок відповідачі відмовляються.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб було залучено ПрАТ «СК «Нова» та Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечили проти позову, пославшись на те, що шкода заподіяна позивачу внаслідок непереборної сили, а саме внаслідок різкого погіршення стану здоров'я водія ОСОБА_4, що виключає відповідальність заподіювача шкоди, а також на те, що за обставин справи, заподіяні позивачу збитки мають бути відшкодовані страховими органами.

ОСОБА_3 в суд не з'явилась. Разом з тим, вона вважає себе неналежним відповідачем, оскільки відмовилась від спадщини, що залишилась після її чоловіка ОСОБА_4, про що зазначила в заяві на адресу суду.

Треті особи своїх представників в суд не направили.

Судом встановлено таке.

Сторонами не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи, те, що ОСОБА_4 11.01.2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в наслідок різкого погіршення здоров'я близько 13 год. допустив зіткнення з припаркованим біля будинку №5-Б по вулиці Булаховського в м. Києві автомобілем НОМЕР_2, що на праві власності належить ОСОБА_1 Внаслідок ДТП були пошкодженні транспортні засоби.

З огляду на медичні документи, ОСОБА_4 з місця події в тяжкому стані було доставлено каретою швидкої допомоги до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, де він 16.01.2016 року помер, причиною смерті лікарем вказано на геморологічний інсульт головного мозку, набряк головного мозку.

За свідоцтвом про право на спадщину за законом, майно, що залишилась після ОСОБА_4, прийняв його син ОСОБА_2, дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилась від спадщини.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 1231 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що до спадкоємця переходять обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, та обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Між тим, ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Непереборною силою вважається надзвичайна і невідворотна за даних умов подія.

Подія - це зміна властивостей об'єкта, взаємодія між об'єктами, утворення нового об'єкта або знищення існуючого об'єкта.

Тому, хворобу, різке погіршення стану здоров'я особи, тощо визнати подією не можна.

До того ж, ОСОБА_4, як це вбачається з медичних документів, страждав на гіпертонічну хворобу третього ступеню, ризиками якої є саме інсульт, а тому він мав би не тільки передбачити негативні наслідки управління транспортним засобом, але і мав би запобігти їх настанню.

Отже, підстав для застосування до спору ч. 5 ст. 1187 ЦК України, не має.

Відхиляє суд і доводи відповідача, про те, що заподіяну шкоду позивачу, за обставин справи, має відшкодувати страховик померлого, оскільки потерпілий, виходячи зі змісту ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, вправі заявити вимоги безпосередньо до заподіювача шкоди, і таке право не може бути обмежене наявністю договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст.ст. 12, 14 ЦК України). Така ж за змістом правова позиція викладена в постанові ВС України від 20.01.2016р. у справі №6-2808цс15.

З аналізу наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2, як спадкоємця ОСОБА_4, на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1231 ЦК України, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням її автомобіля, що за звітом оцінювача ФОП «ОСОБА_8.» від 21.06.2016р. №244 становить 21215,51 грн. При цьому, обсяг успадкованого ОСОБА_2 майна дозволяє йому понести такий обов'язок в повному обсязі.

Підлягають задоволенню на тих же підставах і вимоги позову про стягнення витрат на оцінку майнової шкоди, що підтверджені на суму 1400 грн., оскільки такі витрати безпосередньо пов'язані з фактом заподіяння шкоди.

Що стосується інших вимог позову, то в їх задоволенні слід відмовити, за безпідставністю.

За таких рішень, витрати у справі підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Так частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2016р. між Приватним підприємством «Український Автомобільний Ассістанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого підприємство взяло на себе зобов'язання щодо надання юридичних послуг: представляти інтереси замовника в судах всіх інстанцій по справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також з усіх інших питань, що можуть виникнути у замовника під час дії договору. Виконання зазначених зобов'язань покладено на ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 (п.2.3 договору).

Проте, матеріали справи не містять даних, що Приватне підприємство «Український Автомобільний Ассістанс» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представники позивача, які підписали позовну заяву та приймали участь в процесі, є адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, а тому достатніх підстав для відшкодування витрат позивача за даним договором суд не вбачає.

Отже, відповідач має компенсувати позивачу судовий збір сплачений за вимогами майнового характеру (про стягнення майнової шкоди) в сумі 551 грн. 20 коп., а інші витрати підлягають зарахуванню до відповідного бюджету держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_4) 21215 грн. 51 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 1400 грн. на покриття витрат на оцінку матеріальної шкоди, та 551 грн. 20 коп. судового збору, а всього стягнути 23166 (двадцять три тисячі сто шістдесят шість) грн. 71 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько