У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 квітня 2017року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - виконавчий комітет Глухівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні майном шляхом виселення з квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану його представником ОСОБА_10, на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 9 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що він на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори, є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. 01 липня 2010 року на прохання рідної сестри ОСОБА_10 без укладення договору найму він надав можливість проживати в квартирі її колишній невістці ОСОБА_7 та онуку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 за усною домовленістю на безоплатній основі за умови обов'язкової оплати комунальних послуг безстроково або за необхідності - добровільного звільнення житла протягом двох місяців з дня попередження. 14 липня 2011 року укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, який без його згоди вселився в спірну квартиру і став постійно в ній проживати. Наприкінці лютого 2015 року він усно попередив відповідачів про продаж квартири та необхідність звільнити її у строк до 01 травня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідачі не звільняють квартиру у добровільному порядку та враховуючи, що відповідачу ОСОБА_7 на праві власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житлом шляхом виселення відповідачів. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_3. У задоволенні решти позову відмовлено за необгрунтованістю. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду у касаційному порядку. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про виселення ОСОБА_7 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту попередження відповідачів про необхідність виселення із займаного житла у зв'язку із продажем спірної квартири. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодившись з висновком про відсутність доказів досягнення між сторонами домовленості про виселення із спірного житла через два місяці після попередження, також послався на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року, яким відповідачів визнано такими, що втратили право користування квартирою № 33 по вул. Козачій, 49а в м. Запоріжжі (як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житлом шляхом виселення відповідачів). Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогами оскаржувані судові рішення не відповідають. Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Янковою Є.О. та зареєстрованого в реєстрі № 1030, позивач є власником спірної квартири, в яку 01 липня 2010 року вселилися відповідачі за його згодою. Подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_12 разом із сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали у АДРЕСА_4. Згідно з довідкою комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 08 червня 2015 року № 58, відповідач ОСОБА_13 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_2. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про виселення ОСОБА_7 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8, суд першої інстанції не звернув уваги, що при розгляді судами спору необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла, у зв'язку з чим не з'ясував чи є відповідачі членами сім'ї власника (позивача) та пославшись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження попередження про виселення, залишив поза увагою, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Крім того, за змістом ст. 98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (ч. 1 ст. 48). Суд першої інстанції залишив поза увагою, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення -підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, а зобов'язання наймодавця про попередження звільнення займаного житла передбачено у разі укладення договору найму житла. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8 з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - задовольнити. Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович І.М. Завгородня В.І. Мартинюк