Справа № 226/168/17
Провадження № 2/226/146/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03.05.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Пікало К.І., Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська», треті особи ДП «Красноармійськвугілля» та ДП ВК «Краснолиманська», про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.05.2009 року по 06.12.2009 року та з 12.07.2010 по 08.07.2013, працюючи на посаді підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

21.05.2013 під час виконання трудових обовязків за нарядом з ним стався нещасний випадок шматком породи було травмоване його праве око. З 21.05.2013 по 30.05.2013 він перебував на стаціонарному лікуванні у ККЛПЗОЗ «Обласна травматологічна лікарня» з діагнозом: контурна рвана рана кон'юктиви, рана верхнього віка, яка проникає до орбіти, набряк сітківки правого ока, після виписки лікувався амбулаторно.

08.07.2013 за наслідками огляду МСЕК йому встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі, а саме, у медикаментозному лікуванні.

Крім того, внаслідок шкідливих умов праці на підприємстві з 2007 року він став часто хворіти низкою захворювань, з приводу чого неодноразово звертався до лікувальних закладів.

З 25.09.2015 по 12.10.2015 він перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут медицини праці НАМН», під час чого висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 06.10.2015 року йому протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, інтенсивного шуму.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 22.10.2015 йому встановлені професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна радикулопатія L5, S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічним та больовим синдромами захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з початковими явищами зниження слуху І ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 захворювання професійне, встановлене вперше.

За наслідками огляду МСЕК повторно за трудовим каліцтвом 2013 року та вперше за професійними захворюваннями 05.11.2015 сукупно було встановлено 65% втрати професійної працездатності з 04.11.2015 безстроково, з них: первинно 30% - за хронічний попереково-хрестцовим радикулітом, первинно 20% - за хронічним бронхітом, первинно 5% - за туговухістю та повторно 10% - внаслідок трудового каліцтва 21.05.2013. Він був визнаний інвалідом третьої групи з рекомендацією диспансерного нагляду у невролога, визначена потреба у медичній і соціальній допомозі. Отримує страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку.

Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, оскільки присвятив більше 23 років роботі у вугільній промисловості і як наслідок тримав трудове каліцтво і професійні захворювання. При цьому причинами професійних захворювань була визнана недосконалість технологічних процесів. Наразі він постійно проходить курси лікування, щоб хоч якось підтримувати свій стан здоров'я, однак йому не під силу ніякі навантаження, він відчуває біль, є обмеженим у русі, що постійно змушує страждати та лікуватися знов і знов. Із захворюваннями змінився життєвий уклад, він не може заробляти гроші, достатні для життя на належному рівні, враховуючи як життєві потреби, так і велику вартість лікування. Внаслідок стану здоров'я він постійно потребує догляду, але розраховувати може лише на себе, оскільки його дружина загинула у 2012 році внаслідок ДТП. Життєві звязки є порушеними, йому постійно треба докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Обмеження, викликані захворюваннями, перешкоджають йому виконувати й роботу по дому, він змушений запрошувати для допомоги сторонніх осіб за матеріальну винагороду. Всі ці фактори викликають негативні емоції і переживання. Відновлення здоров'я неможливе. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, надали заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі, позивач і його представник в своїх заявах наполягали на позовних вимоахг, представник відповідача в заяві зазначила про невизнання позовних вимог.

Представники третіх осіб до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

У звязку з неявкою до суду всіх учасників процесу фіксування судового засідання відповідним технічним засобом не здійснювалося.

У запереченнях, наданих відповідачем, висловлена позиція про невизнання позовних вимог, оскільки у відповідача позивач працював загалом лише 3 роки 6 місяців 9 днів, а хворим, згідно з позовом, вважає себе з 2007 року, коли працював у інших вугледобувних підприємствах. Таким чином, є відсутнім прямий зв'язок між роботою у відповідача і виникненням у ОСОБА_1 професійного захворювання. Втрата позивачем працездатності внаслідок нещасного випадку на шахті «1/3 Новогродівська» 21.05.2013 складає лише 10% з 65% загальної втрати. Моральна шкода повинна відшкодовуватися особою, що її завдала, тобто іншими підприємствами, на яких позивач працював, і де ним отримані професійні захворювання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 25.05.2009 по 06.12.2009 та з 12.07.2010 по 08.07.2013 працював у відповідача на відокремленому підрозділі «Шахта 1-3 «Новогродівська» підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею, був звільнений наказом № 99к від 08.07.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, після цього дані про трудову діяльність в трудовій книжці відсутні. Відомості встановлені за даними трудової книжки ОСОБА_1 серії АВ № 112746 (а.с. 20-21).

21.05.2013 під час перебування в трудових відносинах з відповідачем з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який відповідно до п. 6 Акту розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Н-5 від 21.05.2013 є повязаним з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (а.с. 30-31).

23.05.2013 був складений Акт № 10 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом (Н-1), щодо ОСОБА_1 (а.с. 22-23). За відомостями акту, останній є потерпілим від нещасного випадку, що відбувся 21.05.2013 року на ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля». Причинами нещасного випадку стало незастосування засобів індивідуального захисту, невиконання посадових обовязків низька трудова та виробнича дисципліна в зміні, невиконання вимог інструкції з охорони праці особиста необережність постраждалого ОСОБА_1 Зазначеним актом, серед іншого, встановлене порушення останнім вимог п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті прохідника», ст. 14 Закону України «Про охорону праці».

Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 заподіяні контузія, рвана рана кон'юктиви, рана верхньої повіки, проникаюча в рогову, набряк сітківки правого ока. (пункт 9 Акту).

За висновком МСЕК від 08.07.2013 ОСОБА_1 первісно встановлено 10% втрати працездатності безстроково (а.с. 24).

Крім того, як вказує позивач, в нього наявна низка захворювань, виникнення яких повязане з професійною діяльністю.

Такі твердження ОСОБА_1 ґрунтуються на відомостях з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.10.2015, згідно з яким позивач має такі діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна радикулопатія L5, S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічним та больовим синдромами захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з початковими явищами зниження слуху І ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 захворювання професійне, встановлене вперше. Вказані захворювання є професійними, причини їх полягають у недосконалості технологічних процесів, перевищенні на робочих місцях прохідника пилу та шуму, важкій фізичній праці, недостатній кількості захисних засобів від пилу та відсутності засобів захисту від шуму, протирадикулітних поясів.

05.11.2015 ОСОБА_1 за наслідками повторного огляду щодо трудового каліцтва та первинного щодо професійних захворювань встановлено сукупно 65% втрати працездатності безстроково з 04.11.2015, з яких: 30% за хронічним радикулітом первинно, 20% за хронічним бронхітом первинно, 5% за туговухістю первинно, 10% за трудовим каліцтвом 21.05.2013; ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності без повторного переогляду (а.с. 25-27). За висновком МСЕК, причиною інвалідності є професійні захворювання, висновки про характер та умови праці пенсіонер за віком.

Таким чином, на цей час ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи за професійним захворюванням з сукупною, за професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, 65% втратою працездатності безстроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно положень ст. 153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва він зазнавав фізичного болю, проходив неодноразове лікування та втратив 65% своєї працездатності безстроково, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя.

Разом з цим, суд враховує, що в заподіянні травми внаслідок нещасного випадку на виробництві винен не тільки відповідач, а і сам ОСОБА_1, що підтверджується зазначеними вище висновками Акту форми Н-1.

При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача про відсутність вини ДП «Селидіввугілля» в заподіянні шкоди позивачеві, оскільки вина відповідача встановлена Актом форми Н-1, з якого, серед іншого, вбачається, що порушення вимог законодавства про охорону праці допустив також ОСОБА_1 Крім того, саме на ДП «Селидіввугілля» був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.10.2015, де зазначено, що причинами професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів, перевищення показників виміру пилу та шуму, важка фізична праця та недостатня кількість засобів захисту працівників.

Суд вбачає, що сам факт наявності професійного захворювання та трудового каліцтва вже свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві, отже, його доводи про те, що з їх отриманням та подальшим встановленням інвалідності ОСОБА_1 зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, є слушними.

За розясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, часткову вину самого ОСОБА_1, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність ОСОБА_1 є встановленими безстроково. Також суд враховує, що період роботи ОСОБА_1 у відповідача дійсно є нетривалим у порівнянні з його загальним підземним стажем, хоча підприємство й є останнім роботодавцем позивача. Таким чином, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача з відповідача має бути стягнено 18 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи у відповідності до ст. 88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська», треті особи ДП «Красноармійськвугілля» та ДП ВК «Краснолиманська», про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог у сумі 115 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова