Номер провадження: 22-ц/785/3359/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року представник ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до Київського районного суду м.Одеси з вищезазначеним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5775, 37 дол. США, що за курсом 25,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2016 року складає 148 620, 18 гривень за кредитним договором № ODU0AA00000013 від 09.11.2006 року, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 09.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ODU0AA00000013, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 14 949 дол. США, та зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05.11.2009 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені Договори поруки.

На теперішній час боргові зобов`язання не виконані, тому позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідачів, як поручителів заборгованість відповідно до кредитного договору № ODU0AA00000013 від 09.11.2006 року.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2017 року в частині відмови у позові до ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду переглядається виключно в межах його апеляційного оскарження - відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що

09.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ODU0AA00000013, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 14 949 дол. США, та зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05.11.2009 року, та сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за Кредитним договором 09 листопада 2006 року між Позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 0013/Р1.

Крім того позивачем в цей же день було також укладено Договір поруки № 0013/Р з ОСОБА_4.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в межах укладених ними окремих договорів поруки зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

Тобто у кожного з поручителів перед позивачем солідарно є відповідальність з позичальником ОСОБА_5, проте не є солідарної відповідальність поручителів між собою.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_5 не здійснює платежів для погашення нарахованих відсотків, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що станом на 11.10.2016 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить: 5 775, 37 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення не заявляли;

- представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просила суд застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Приват-Банк» слід відраховувати із 05 листопада 2009 року, а позивач не звертався до суду з заявою про поновлення цього строку з належним обґрунтуванням причин його пропуску;

- кредит надавався позичальнику у строк з 09 листопада 2006 року по 05 листопада 2009 року, натомість позивач звернувся до суду з даним позовом дише 01.11.2016 року, тобто з пропуском строку.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з пункту 11 Договору поруки № 0013/Р1 від 09.11.2006 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором. А в пункті 12 зазначено, що порука за цим договором припиняється по закінченню 5 років з дня настання строку повернення кредиту за Кредитним договором.

Стаття 559 ЦК України регламентує підстави припинення поруки, так: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

До суду з позовом до ОСОБА_3 банк звернувся лише у жовтні 2016 року.

Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Договором поруки визначений строк дії поруки протягом 5 років з дня настання строку повернення кредиту за Кредитним договором, який в свою чергу встановлений вказаним договором 05.11.2009 року.

Таким чином 05.11.2014 року строк дії поруки, встановлений договором сплив, що припиняє субєктивне право кредитора і жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Районний суд безпідставно ототожнив строк дії поруки з позовною давністю, перебіг якої за наявності поважних причин, може бути підставою для отримання судового захисту.

Проте після спливу преклюзивного строку передбаченого ст. 559 ЦК України і право кредитора, і обов'язок поручителя припиняються незалежно від їх згоди на це і безвідносно до надання відповідної заяви, тобто перестає існувати саме субєктивне право кредитора на здійснення жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі в судовому порядку.

При таких обставинах, районний суд невірно застосував норми матеріального права вирішуючи заявлені до ОСОБА_3 вимоги і тому рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог з підстав зазначених в цьому рішенні апеляційного суду. В іншій частині рішення не переглядалося у зв`язку з не оскарженням.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_8