Справа № 505/533/17
Провадження № 2/505/817/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2017року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Бондаренко Н. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держгеокадастру у Подільському районі Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, 1941 р.н., звернулась 03.03.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_2.

ОСОБА_3 за життя належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,8989 гектарів розташована на території Липецької сільської ради Котовського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю НОМЕР_1 виданим Котовською райдержадміністрацією 2 березня 2004 року.

Вказаний документ виданий у відповідності до законодавства, яке діяло на момент набуття права власності на землю ОСОБА_3, а земельним ділянка на той час не надавався кадастровий номер.

Померлий заповіт не складав.

Вона відповідно до вимог 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги. Інших спадкоємців першої черги немає.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, то вона не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади, оскільки навіть у районному управлінні Держгеокадастру вказана інформація відсутня, що у свою чергу позбавляє її змоги реалізувати своє право на спадкування.

Відсутність кадастрового номера не єдина перепона при отриманні спадщини.

Відповідно до свідоцтва про смерть та державного акту прізвище померлого зазначено як «ОСОБА_2», а її прізвище зазначено як «ОСОБА_2». Вказані розбіжності виникли під час перекладу документів з російської мови на Українську.

В її паспорті та в свідоцтві про народження спадкодавця російською мовою однаково зазначено прізвище як «ОСОБА_2», а при перекладі та видачі паспортів громадянина України у неї зазначили як «ОСОБА_2», а у її сина як «ОСОБА_2».

Від встановлення факту родинних відносини в даному випадку залежить можливість отримати свідоцтво про право на спадщину.

У зв'язку з цимпросила постановити рішення суду яким встановити факт родинних відносин, а саме, що вона, ОСОБА_1, є матір'ю ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за нею, ОСОБА_1, 1941 року народження, як за спадкоємицею за законом, право власності на земельну ділянку, розміром 1,8989 гектарів розташовану на території Липецької сільської ради Подільського (до перейменування Котовського) району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого Котовською райдержадміністрацією 2 березня 2004 року.

Представник Липецької сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позову ат розгляд справи за відсутності представника.

Представник Управління Держгеокадастру у Подільському районі Одеської області у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 28 років в с. Липецьке Котовського району Одеської області помер ОСОБА_2 (актовий запис №65), що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті.

Отже, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8989 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області №504/03 від 16 грудня 2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий 02 березня 2004 року, зареєстрований в книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за 6 № 00711.

Згідно довідки управління держгеокадастру у Котовському районі Одеської області від 10.02.2017 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «ім.Леніна», з урахуванням індексації станом на 01.01.2017 року становить 60860,99 грн.

ОСОБА_3 заповіт не складав, тому успадкування спадщини яка відкрилась після його смерті має здійснюватися за законом.

Судом встановлено факт, що ОСОБА_1, 1941 року народження, є матір'ю ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджуються письмовими доказами справи:

- Паспортом громадянина України серії НОМЕР_4, виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 21 вересня 1998 року, де прізвище, ім'я та по-батькові позивача є ОСОБА_1. Народилась 1941 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області, російською мовою в паспорті її прізвище, ім'я та по-батькові вказано як «ОСОБА_1»;

-Копією свідоцтва про народження (російською) ОСОБА_3, який народився в с. Липецьке Котовського району Одеської області 23 червня 1979 року, де в графі «мати» якого записано російською «ОСОБА_1»;

-Копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с Липецьке Котовського району Одеської області.

Позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, заведена спадкова справа №125/2012

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно листа Шостої Одеської державної нотаріальної контори №326/02-14 від 03.02.2017 року, нотаріальна контора не має можливості видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,8989 га, яка розташована яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, у зв'язку відсутністю визначеного кадастрового номеру на земельну ділянку.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держземагентства в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагентства вказана інформація відсутня.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому він позбавлений можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті.

Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно.

Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки).

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобов'язано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки.

Також, обов'язковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного закону позивач також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обов'язковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством.

Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належно оформленого витягу з Державного земельного кадастру та необхідність встановлення факту родинних відносин, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст.16, 328, 392,1218,1222,1225,1261,1265,1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, 1941 року народження, є матір'ю ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_1, 1941 року народження, як за спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8989 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження?Котовської районної державної адміністрації Одеської області №504/03 від 16 грудня 2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий 02 березня 2004 року, зареєстрований в книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за 6 № 00711.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я -