У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року з ОСОБА_5 на його користь стягнуто 3% річних у розмірі 3 493 грн від простроченої суми за період з лютого 2010 року по січень 2013 року від суми боргу у розмірі 43 122 грн 18 коп. Рішення суду не виконано, його вимоги, як кредитора, не задоволено, заборгованість відповідач не повернув.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_5 6 063 грн, з яких: інфляційні витрати у розмірі 2 721 грн за період з 01 лютого 2013 року по 01 лютого 2016 року; 3 % річних у розмірі 305 грн 48 коп. від суми простроченої заборгованості у розмірі 3 493 грн за період з лютого 2013 року по лютий 2016 року; витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 36 грн 60 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні витрати у розмірі 2 721 грн, 3 % річних у розмірі 305 грн 48 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, витрат, пов'язаних з розглядом справи у розмірі 36 грн 60 коп., відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року змінено. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. У частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення 36 грн 60 коп. судових витрат рішення суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 36 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із касаційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди правильно керувалися тим, що позивачем не доведено спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, пов'язаної з невиконанням рішення суду.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що між сторонами існують договірні правовідносини. Сам позивач посилався як на підставу своїх вимог на ст. ст. 202−205, 599−601, 526 ЦК України. Разом з тим доказів, що при укладенні договору передбачено було відшкодування моральної шкоди у разі порушення його вимог матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.