Справа № 186/1039/17
Провадження номер № 2/0186/475/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С. М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «Комунальщик - 3» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПП «Комунальщик - 3» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2. За своє життя мати мала у власності квартиру АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру. Розпорядженням Першотравеського міського голови від 18 лютого 2016 року АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_1. 01 квітня 2015 року він отримав свідоцтво на право спадкування за законом. Саме з цього моменту він став утримувати вищезгадану квартиру за свій рахунок. Згідно часткової відповіді Директора ПП «Комунапьщик-3» О.В.Новікової №189 від26 липня 2017 року, на запит адвоката, на момент смерті мати борг за оплату житлових послуг складав 1492,86 гривні. З моменту смерті матері в квартирі АДРЕСА_1 і до наступного часу ніхто не проживає. На момент, коли він вступив в права спадкоємця борг за житлові послуги по даній квартирі складав: 2349,52 гривень, тобто фактично відповідач з незрозумілих причин продовжував нараховувати оплату за якісь невідомі житлові послуги по даній квартирі невідомо на кого. З моменту вступу в права спадкоємця і по теперішній час відповідач по справі навіть не запропонував позивачу укласти з ним угоду на надання будь яких житлових послуг, але при цьому продовжував безпідставно нараховувати оплату за житлові послуги. Таким чином станом на 01 серпня 2017 року відповідач виставляє борг за житлові послуги в сумі 4100,39 гривень. При цьому він не має навіть уявлення які послуги надаються, і надаються лі взагалі послуги належної якості. Більш того позивач, як і його мати, не бачив і не підписував жодного Акту виконаних робіт, які нібито надавались йому. Таким чином відповідач по справі у порушення норм чинного законодавства, не повідомивши позивача ні кількість ні якість ні ціну ні перелік послуг, не надаючи їх вчасно та належної якості не уклавши з ним договору та т.і. продовжує нарахування йому оплати за них. Більш того відповідач навіть виставляє позивачу заборгованість поза межами строку позовної давності, який за загальними правилами цивільного кодексу України встановлено у три роки. На запит було надано відповідь, що будь яких договорів з ним не укладалось, а також надано таблицю взаєморозрахунків між абонентом НОМЕР_1; та відповідачем, з якого вбачається, що відповідач нараховував оплату за опалення навіть. Тільки після звернення йому стало відомо про те, що в нього є борг по даній квартирі за нібито надані ним та спожиті ним та його матір'ю комунальні послуги. Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують цивільні права, в частині вільного волевиявлення, отримання якісних житлових послуг, отримання достовірної інформації про кількість, якість та ціну цих послуг.

Просить суд визнати незаконними дії відповідача в частині не укладання договору, ненадання достовірної інформації про кількість, якість та ціну послуг та нарахування оплати за житлові послуги з власниками житлової квартири АДРЕСА_2 зазначену за лицьовим рахунком № 6743, та зобов'язати відповідача провести списання безпідставно нарахованих сум оплати за надання житлових послуг по лицьовому рахунку НОМЕР_2 по квартирі АДРЕСА_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, та надали суду письмові пояснення, в яких зазначили, що в своїх поясненнях відповідач посилається на правову позицію Постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року по справі № 6- 110цс12. При цьому відповідач в повному обсязі скопіював правову позицію ВСУ викладену в цій постанові навіть не додавши її до заперечень. Але відповідач по справі, з невідомих причин, не зазначив висновки до яких дійшов суд виносячи вказану постанову. Проте саме висновок ВСУ в зазначеній справі є визначальним критерієм котрий повинен бути застосований при винесенні рішення по справі. У своєму висновку ВСУ зазначив, що при вирішенні справ даної категорії суд повинен з'ясовувати, чи відповідає договір на надання житлово-комунальних послуг типовому договору, у той час як установлення цього факту є реалізацією зазначених матеріальних норм права, чи взагалі були намагання сторін укласти такий договір.

Що стосується посилання відповідача на Постанову КМУ № 529 від 20 травня 2009 року (з подальшими змінами), то даною постановою затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків та прибудинкових територій. Відповідач по справі в своїх запереченнях посилаючись на те, що він не мав можливості укласти договір з позивачем, навіть не надав жодного доказу (підтвердження) того, що він пропонував укласти такий договір, більш того відповідач не надав жодного доказу про те, що їм надавалась будь яка послуга позивачу. Більш того в своїх запереченнях відповідач сам вказує на те, що договір про надання послуг з новим власником знаходиться в бухгалтерії підприємства ще з 2015 року, тобто твердження відповідача про те, що в нього була відсутня інформація про нових споживачів не відповідає дійсності. Вважає, що все це свідчить про те, що відповідач взагалі не надавав ніяких послуг з утримання квартири позивача а тому не має будь якого права нараховувати оплату за ненадані послуги.

За таких обставин вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та надав суду заперечення, в яких зазначив, що з фактами, викладеними в позовній заяві не згоден, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не вірно трактує та застосовує норми права, вважаючи порушеними свої права не виконуючи своїх обов'язків.

Так, позивач просить визнати незаконними дії ПП «Комунальщик-3» в частині не укладання договору, ненадання достовірної інформації про кількість, якість та ціну та нарахування оплати за житлово-комунальні послуги.

Також просить провести списання безпідставно нарахованих сум оплати за надання житлово-комунальних послуг по особовому рахунку НОМЕР_2 по квартирі АДРЕСА_1.

Підприємство використовує Типовий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, який затверджено Постановою КМУ від 20 травня 2009 року за №529.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово- комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

В період з 2010 року по теперішній час, підприємство фактично не має змоги укласти з власниками спірної квартири договір про надання послу з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки мати позивача (колишній власник квартири) не могла самостійно пересуватись та з'явитись до підприємства для укладення договору, працівники неодноразово приходили до неї з примірником договору, але в силу своєї хвороби двері ніхто не відчиняв. Позивач взагалі жодного разу не з'явився до підприємства, інформації про спадкоємців після смерті ОСОБА_2 в них не було тобто не було інформації про нових осіб-споживачів послуг. Позивач документи про отримання спадщини (на право власності) не надав. Вперше витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірну квартиру та інформацію про спадкоємця (власника) вони побачили з додатку до цієї позовної заяви.

Тобто з існуючої ситуації вбачається, що позивач не виконав свій обов'язок передбачений п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме не надав інформацію про нового власника квартири (споживача послуг), в бухгалтерії підприємства не уклав типовий договір про утримання будинку та прибудинкової території, який виготовлено.

Доказів того, що підприємство відмовило позивачу в укладенні договору останній не надав, та надати не зможе, оскільки їх обов'язок виготовити для кожного споживача відповідний договір, тим паче, що примірник договору на спірну квартиру виготовлений та підписаний з їхнього боку та очікує нового власника квартири ще з 2015 року в бухгалтерії підприємства.

Щодо ненадання достовірної інформації про кількість, якість, ціну послуг та нарахування оплати за спожиті житлово-комунальні послуги необхідно зазначити наступне.

До кожного примірника Типового договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території додається Рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради «Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Першотравенська і які обслуговують приватні підприємства «Комунальщик-1», «Комунальщик-2», «Комунальщик-3», «Комунальщик-4» з додатками про перелік робіт, періодичність та строки виконання робіт. Вказане рішення також розміщено в ПП «Комунальщик-3» де кожна особа, що втратила копію рішення має змогу ознайомитися з вказаним рішенням виконкому.

В зв'язку з тим, що позивач не уклав типовий договір, з додатками не ознайомився, підприємство не відвідував то як факт не має інформації про кількість, якість, ціну послуг та нарахування оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Але це не є провиною відповідача, а є не виконання позивачем своїх прав та обов'язків Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Оскільки вказаних прав позивача підприємство не порушувало, а вказані позовні вимоги є фактом ухилення позивача від виконання Закону України «Про житлово- комунальні послуги» ці вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо списання нарахованих сум оплати за надання житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 необхідно зазначити наступне.

В своєму позові позивач зазначає, що підприємство виставляє йому заборгованість поза межами позовної давності, який за загальними правилами цивільного кодексу України складає три роки.

Як вбачається з позову, то позивачем є ОСОБА_1, а не ПП «Комунальщик-3». Підприємство до суду не звергалось, оскільки не мали інформації про власників.

Нарахування плати за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється на загальних засадах встановлених діючим законодавством України та на підставі рішень виконавчого комітету що регулюють вказані правовідношення.

Оскільки плата за спожиті житлово-комунальні послуги не вносилась досить тривалий час, то й виникла заборгованість.

Просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Комунальщик-3» про захист прав споживачів - відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дійсно, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Першотравенську Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29 січня 2014 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35748189 від 01 квітня 2015 року встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 квітня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості по абоненту НОМЕР_2 ОСОБА_2 з 01 січня 2011 року по 18 липня 2017 року встановлено, що заборгованість по квартирі АДРЕСА_1 становить 4100,39 гривень.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1, та є споживачем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Судом встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що договір на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладався.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за місцем проживання позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положеньст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивач, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, не врахував того, що він, як власник порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи цивільного інтересу, може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, до чого також зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12.09.2011 року у справі № 6-25цс11.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч.3).

Таким чином, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК).

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбаченийст.16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

На думку суду позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки такий спосіб захисту як списання заборгованості за житлово - комунальні послуги з особового рахунку в судовому порядку законодавством України не передбачений.

При цьому, наявність чи відсутність заборгованості встановлюється під час розгляду справи про стягнення такої заборгованості, , а саме по собі нарахування відповідачем на особовий рахунок по квартирі заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов'язків для захисту його прав

За таких обставин у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ПП «Комунальщик - 3» про захист прав споживачів - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: /С.М. ДЕМИДЕНКО/