У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 15 липня 2009 року він передав ОСОБА_5 за договором позики 27 200 доларів США строком до 14 січня 2010 року, які, відповідно до умов договору, остання повинна була повертати частинами, з урахуванням коефіцієнту валютного ризику. 19 лютого 2010 року між сторонами укладено додатковий договір до договору позики від 15 липня 2009 року, яким внесено зміни до попереднього договору і загальну суму позики змінено з 27 200 доларів США до 51 800 доларів США, а також змінено строк виконання зобов'язання - до 18 лютого 2011 року.

На забезпечення виконання грошового зобов'язання 19 лютого 2010 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира по АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань судовими рішеннями звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості. Після продажу предмета іпотеки вимоги позивача не були повністю задоволені, тому просив стягнути на свою користь частину боргу, яка не була покрита за рахунок продажу квартири, а саме 304 846 грн 97 коп.

Рішенням Херсонського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 15 липня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передав відповідачці 27 200 доларів США строком до 14 січня 2010 року, які, відповідно до умов договору, остання повинна була повертати частинами, з урахуванням коефіцієнту валютного ризику. 19 лютого 2010 року між ними укладений додатковий договір до договору позики від 15 лютого 2009 року, яким внесено зміни до попереднього договору і загальну суму позики змінено з 27 200 доларів США до 51 800 доларів США, а також змінено строк виконання зобов'язання - до 18 лютого 2011 року.

На забезпечення виконання грошового зобов'язання 19 лютого 2010 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира по АДРЕСА_1.

Зобов'язання за договором позики відповідачкою повністю виконані не були, станом на 01 березня 2011 року її борг становив 41 650 доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10 січня 2012 року на погашення заборгованості за договором позики у розмірі 814 501 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 за початковою ціною 296 484 грн, а також стягнуто у грошовому виразі різницю боргу у розмірі 518 017 грн.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2012 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 січня 2012 року скасовано, ухвалено нове, яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг у розмірі 530 480 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На виконання рішення суду ОСОБА_4 05 червня 2012 року продав належну відповідачці і її дітям квартиру за 296 484 грн, з відстрочкою платежу у розмірі 47 955 грн до 05 червня 2013 року, що підтверджується п. 2 договору купівлі-продажу (а. с. 12).

Зазначений договір було укладено ОСОБА_4 як продавцем, а отже ним погоджувалися умови оплати з розстрочкою сплати 47 955 грн до 05 червня 2013 року і відповідачка не мала жодного впливу ні щодо формування умов договору, ні щодо порядку і строків його виконання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на день укладення договору купівлі-продажу позивачу було відомо про те, що після виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки залишиться неповернутим борг у розмірі 233 996 грн, однак до суду за захистом порушеного права він звернувся лише 12 листопада 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Суди обґрунтовано відмовили у позові, оскільки відповідачем у судовому засіданні суду першої інстанції заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.