У Х В А Л А

13 жовтня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І.

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про визнання на території України рішення районного суду Фельдкірхена в Карінтіїї від 13 листопада 2012 року про розірвання шлюбу між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, причини нявки суду не повідомили, клопотання про перенесення судового засідання до суду не надано.

Однак, відповідно до ч.5 ст. 395 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку, що клопотання обгрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2001 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1.

Рішенням районного суду Фельдкірхена в Карінтії (Австрія) від 13.11.2012 року шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 13.11.2012.

Згідно зі ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражі) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ст. 399 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності за домовленістю з іноземною державою, рішення суду, якої має виконуватися в Україні.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що суди повинні з'ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання.

Згідно із Законом від 12 вересня 1991 р. "Про правонаступництво України" (ст.7) нотами України, надісланими в січні 1994 р. до посольств іноземних держав, з якими у СРСР були двосторонні договори про правову допомогу, про застосування цих договорів щодо України, поки обидві сторони не домовляться про інше, а також відповідно до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів від 23 серпня 1978 р., яка набула чинності для України 6 листопада 1996 р. і передбачає, що двосторонній міжнародний договір, який у момент правонаступництва держав був чинним щодо території, що є об'єктом правонаступництва, вважається чинним між новою незалежною державою та іншою державою-учасницею, коли вони чітко про це домовились або внаслідок їх поведінки вони повинні вважатись такими, що висловили зазначену домовленість, в Україні застосовуються положення таких міжнародних угод СРСР як Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Австрійською Республікою з питань цивільного процесу від 11.03.1970 року

Відповідно до п. 12 Постанови клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

В п. 17 Постанови зазначено, що згідно з міжнародними договорами України рішення, які не потребують виконання (про визнання прав, оголошення банкрутом, визнання недійсними певних актів, визнання, оспорення чи позбавлення батьківства, розірвання шлюбу, становлення фактів, що мають юридичне значення, усиновлення, визнання громадянина безвісно відсутнім чи оголошення померлим тощо), які постановлені судом однієї з Договірних Сторін і набрали законної сили, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови, що установою юстиції запитуваної Договірної Сторони раніше в цій справі не було постановлено рішення, яке набрало законної сили, або якщо згідно з даним договором, а в не передбачених ним випадках - згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано, справа не належить до виключної компетенції її установ юстиції.

Як вбачається із рішення районного суду Фельдкірхена в Карінтії (Австрія) від 13.11.2012 року шлюб було розірвано за взаємною згодою подружжя, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмову угоду згідно ст. 55а абз.2 Закону про шлюб.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що підстав для відмови у задоволенні клопотання про про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню не встановлено.

А тому, на підставі викладеного, керуючись ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», ст.ст. 208, 210, 390, 399-401 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення районного суду Фельдкірхена в Карінтії (Австрія) від 13 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2012 року, про розірвання шлюбу між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Б. І. Кошель