У х в а л а

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації прав та обтяжень, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), в обґрунтування якого зазначив, що 04 січня 2008 року уклав з ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредитний договір за № Ф-1, згідно якого банк надав йому кредит для ремонту квартири в сумі 170 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором того ж дня було укладено договір іпотеки.

Зазначає, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства та вчинений під впливом обману з боку банку, оскільки останнім були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання йому (позивачу) повної інформації про умови кредитування, а саме: графіку надання кредиту, графіку платежів, типу процентної ставки, умов зміни процентної ставки, інформації про сукупну вартість кредиту.

Просив визнати недійсними кредитний договір № Ф-1 від 04 січня 2008 року, договір іпотеки, договір про внесення змін № 1 від 04 червня 2008 року до кредитного договору та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.642 - 643 ЦК України.

Судом встановлено, що 04 січня 2008 року між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено кредитний договір № Ф-1 про надання кредиту позичальнику в загальній сумі 170 000 грн зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом, строком до 31 грудня 2027 року (а.с. 47-56).

В забезпечення умов вказаного договору, у той же день між сторонами укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

У спірному кредитному договорі визначено терміни видачі першого та останнього траншу (п. 3.1), зазначено порядок отримання коштів позичальником (за письмовою заявою останнього), чіткий розмір відсоткової ставки, підстави та порядок її зміни (п. п. 2.2, 3.9), додатком № 1 встановлено графік погашення кредиту, додатком № 2 встановлено розрахунок його сукупної вартості та реальної процентної ставки (термін кредитування, номінальна та реальна процентна ставка, касове обслуговування та інші витрати позичальника).

Таким чином, посилання позивача на ненадання йому повної інформації про умови кредитування (графік надання кредиту, графік платежів, тип процентної ставки, умови зміни процентної ставки, інформацію про сукупну вартість кредиту) є надуманими, вказаний кредитний договір відповідає вимогам законодавства.

Резюмуючи наведене, вбачається, що при укладенні кредитного та супутніх договорів позивач діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання цих правочинів недійсними, не встановлено.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко О.В. Ступак