Провадження №22-ц/784/1054/17
Справа номер 469/1301/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/1054/17 Головуючий суду 1-й інстанції - Тавлуй В.В.
Категорія 7 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участі:

прокурора - Цвікілевич Н.В.,

представника Коблівської сільської ради - Федоринського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Прокуратури Миколаївської області

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області

від 07 березня 2017 року,

ухвалене за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Березанська РДА) до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (далі - Коблівська сільська рада) та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ»), про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської РДА звернувся до суду з позовом до Коблівської сільської ради та ОСОБА_4 про: - визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 14 грудня 2012 року №9 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої у с.Коблеве в межах території Коблівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства; - визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 26 грудня 2012 року №11 в частині затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що перебуває у власності ОСОБА_4, на комерційне призначення для будівництва об'єктів інфраструктури та закладів громадського харчування; - визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_4 державного акту на право власності на землю від 29 грудня 2012 року серії НОМЕР_2 та витребування земельної ділянки у власність держави в особі Березанської РДА .

На обґрунтування позову прокурор вказував, що відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 15 червня 2016 року та ДП «Очаківське ЛМГ» від 14 червня 2016 року, станом на 01 січня 2012 року та 01 січня 2013 року вищезазначена земельна ділянка належала до земель лісового фонду урочища «Коблеве» Березанського лісництва квартал 34, виділи 2 та 3, які перебували у постійному користування ДП «Очаківське ЛМГ».

Прокурор вказував, що зазначені обставини вказують на те, що земельна ділянка відносилась до земель лісового фонду та перебувала у державній власності.

Рішень про вилучення земельної ділянки у ДП «Очаківське ЛМГ» та зміни її цільового призначення не приймалося.

Коблівська сільська рада, перевищивши свої повноваження, передала спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_4, не врахувавши відсутність у неї прав на її передачу у власність, відсутність належних погоджень державних органів, розташування її у прибережній захисній смузі, неможливість передачі спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки це протирічить Проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету УРСР у справах будівництва №112 від 23.10.1985 р.

Враховуючи викладене, прокурор просив задовольнити його позов.

Під час розгляду справи Коблівською сільською радою подано заяву про застосування позовної давності.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року у задоволенні позову прокурора відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані рішення Коблівської сільської ради були направлені до прокуратури Березанського району Миколаївської області у серпні 2013 року, а тому у прокуратури була об'єктивна можливість дізнатись про факти порушення земельного законодавства. З зазначеним позовом прокурор звернувся до суду лише у жовтні 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

В силу ст.ст.13-14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону і гарантується державою.

Відповідно до ст.ст.78, 80, 81, 83, 84, 116, 118, 125, 126 ЗК України, в редакції, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни є суб'єктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Держава є суб'єктом права власності на землі державної власності. Це право вона реалізує через відповідні органи державної влади.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності.

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги підлягає серед іншого погодженню з природоохоронним органом; лісогосподарського призначення - з органом лісового господарства; водного фонду - з органом водного господарства).

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням цьому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель державної або комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України.

Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, серед іншого, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

За ст.ст.58, 60-61 ЗК України та ст.ст.87-90 ВК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

За змістом п.«д» ч.4 ст.84 та ч.4 ст.59 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватися у власність громадян.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

З системного логічного аналізу зазначених норм випливає висновок про те, що до встановлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, розпорядник землі позбавлений можливості виділяти у власність громадян земельні ділянки. Лише за умови, що наділена земельна ділянка не віднесена до прибережної захисної смуги, має цільове призначення, яке надає право на виділення її громадянам, є вільною, надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів, постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень, щодо можливості її використання для зазначених цілей - передачу землі у власність фізичної особи можна вважати законною.

При цьому, державний орган чи орган місцевого самоврядування не може постановляти рішення щодо правової долі ділянки усупереч положенням чинного земельного, водного або іншого законодавств. Якщо ж таке рішення все таки постановлено, то воно є незаконним і на ньому не може базуватися право особи на земельну ділянку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Положеннями частин 1, 3 статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок тощо (ст.21 ЗК України).

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частина 3 статті 388 ЦК України передбачає, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 1964 року Миколаївському Лісгоспзагу Миколаївського району Миколаївської області Української республіки, правонаступником якого є ДП «Очаківське ЛМГ», в постійне користування відведено 203 гектари землі (а.с.84-98, 193).

Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО «Укрдержліспроект» від 15.06.2016 р. та кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу №34 ДП «Очаківське ЛМГ» Березанського лісництва, земельна ділянка НОМЕР_1 станом на 1 січня 2003, 2012 та 2013 років частково входила в межі земель державного лісового фонду квартал 34 виділа 2,3 (а.с.20).

Вказане підтверджується й листом ДП «Очаківське ЛМГ» від 14.06.2016 р. У зазначеному листі крім того зазначено, що підприємство не відмовлялося від права постійного користування даною земельною ділянкою та не давало згоди на її вилучення (а.с.22).

Згідно з інформацією Березанської РДА від 12.07.2016 р. райдержадміністрацією не приймалося розпоряджень про вилучення або припинення права постійного користування землею ДП «Очаківське ЛМГ». У Березанської РДА на вказану дату не було жодних даних про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність. Проекти щодо відведення земельної ділянки з нею не погоджувалися (а.с.33).

Згідно з інформацією Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 08.06.2016 р. в управлінні відсутня будь-яка інформація стосовно видачі погоджень на зміну цільового призначення, вилучення або відмову від користування вказаною земельною ділянкою (а.с.21).

Спірна земельна ділянка площею 2 га кадастровий номер НОМЕР_1 розташована у прибережній захисній смузі (на відстані 980-985 метрів від урізу води Чорного моря) й відноситься до земель водного фонду (а.с.24-25).

Отже, зазначена земельна ділянка на час виникнення спірних правовідносин була власністю держави та перебувала у користуванні ДП «Очаківське ЛМГ».

Рішенням ХХІІ сесії 6 скликання Коблівської сільської ради від 14 грудня 2012 року №9 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель не наданих у власність та користування в с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради. Цим же рішенням ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 2 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства (а.с.13).

Рішенням ХХІІІ сесії 6 скликання Коблівської сільської ради від 26 грудня 2012 року №11 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_4, на комерційне призначення для будівництва об'єктів інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.14).

Згідно поземельної книги виділена ОСОБА_4 земельна ділянка має кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.17-19).

29 грудня 2012 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.19).

Листи Відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 14.06.2016 р., Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 10.06.2016 р. свідчать, що звернень громадян щодо відведення у власність спірної земельної ділянки до вказаних установ не надходило (а.с.23, 27).

Встановивши, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, її вилучення у ДП «Очаківське ЛМГ» з метою передачі її у власність ОСОБА_4 не проводилось, Коблівська сільська рада не мала повноважень на розпорядження цим майном, у зв'язку з чим це майно вибуло з володіння держави поза його волею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими і ґрунтуються на нормах закону.

Що ж стосується застосування позовної давності, то на думку колегії суддів прокурором та позивачем її не було пропущено, оскільки про порушення прав держави на землю вони довідалися тільки у 2016 році, коли і звернулися до суду.

Супровідні описи від 21 січня 2013 року №73 та 08 серпня 2013 року №1021 не можуть слугувати доказом повідомлення прокурора про прийняття Коблівською сільською радою оскаржуваних рішень, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про їх отримання прокурором або позивачем (а.с.33, 100-108).

Наявність на одному з супровідних описів підпису та напису «Отримав» зазначеного не доводить, оскільки підпис не ідентифіковано та відсутня позначка про отримання вхідної документації.

До того ж відповідачами не доведено, що вони належним чином повідомляли прокурора та позивача про особливості спірної земельної ділянки, яка передавалася у власність.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову через сплив позовної давності, то його рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки наявними у справі доказами доведено порушення прав держави.

Оскільки рішення суду скасоване, то відповідно до ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

З Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір в сумі 4478 грн. 50 коп., а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 4547 грн.40 коп.

З ОСОБА_4 на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір в сумі 126 596 грн.50 коп., а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 138 877 грн.20 коп.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 14 грудня 2012 року №9 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої у с.Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства.

Визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 26 грудня 2012 року №11 в частині затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що перебуває у власності ОСОБА_4, на комерційне призначення для будівництва об'єктів інфраструктури та закладів громадського харчування.

Визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на землю від 29 грудня 2012 року серії НОМЕР_2 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1.

Витребувати у ОСОБА_4 у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану у с.Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Стягнути з Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір в сумі 4478 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір в сумі 126 596 грн.50 коп.

Стягнути з Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в сумі 4547 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в сумі 138 877 грн.20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді О.О. Ямкова

С.Ю.Колосовський