№ 2/243/227/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 2 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року до суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 14 березня 2012 року у м. Святогірськ помер її батько ОСОБА_5, після якого залишилась спадщина, спадкоємцями на яку є позивач, її сестра ОСОБА_6 - дочки спадкодавця, та відповідач ОСОБА_2 - дружина спадкодавця. Позивач у встановлений законом строк подала заяву на прийняття спадщини, однак нотаріус повідомив їй, що спадкодавець при житті склав заповіт, відповідно до якого все своє майно залишив ОСОБА_2 - відповідачу по справі. Вважає, що зазначений заповіт повинно бути визнано недійсним, оскільки він не відповідає волі спадкодавця. Позивач зазначає, що про смерть батька та його хворобу вона дізналась від знайомих. Вважає, що хвороба її батька впливала на його психічний стан, та на момент складання заповіту на користь відповідача він не міг керувати своїми діями, розуміти їх наслідки. У зв'язку з наведеним ставить питання про визнання недійсним заповіту, складеного померлим 14 березня 2012 року ОСОБА_5 на користь відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, за участю свого представника ОСОБА_1 (а.с.41 т.1, а.с.205,223 т.3).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, прохала їх задовольнити, посилаючись на те, що позивачка є дочкою померлого ОСОБА_5, останній деякий час жив у м. Норильськ РФ у позивачки. З 2009 року батько позивачки поводив себе не зовсім адекватно, у нього були провали в памяті, вони з батьком разом у 2009 році відвідували психдиспансер, йому призначали лікування. Потім у померлого виявили онкологічне захворювання, що також ускладнило психічний стан. Внаслідок цього згідно висновку судово-психіатричної експертизи на час складання заповіту ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій і заповіт є недійсним. ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстав підробки лікарем Гетьман медичної карти, але відсутній обвинувальний вирок, яким би лікар була визнана винною, під час судового розгляду Гетьман свою вину не визнавала, а ОСОБА_5 визнаний таким, що не міг розуміти свої дії під час складання заповіту, не тільки через перебування на обліку в психоневрологічному диспансері, а також через інші захворювання.

Відповідач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснила, що з ОСОБА_5 жили у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року, у 2008-2009 році ОСОБА_5 давав довіреність на позивачку для отримання його пенсії у м. Норильськ. Після того, як дочка не направляла пенсію, він у нотаріуса відкликав довіреність. Коли ОСОБА_5 почав хворіти на суглоби, вони вирішили узаконити свої відносини та у 2011 році зареєстрували шлюб. До самої смерті він усе розумів та мав гарну память, хворів він лише на захворювання ніг. У 2011 році у нього виявили онкологічне захворювання, але на обліку він не перебував, диспансери не відвідував. Він відвідував лікарні та консультації лікарів лише разом з нею. Останні рази вони здавали аналізи крові 01.02.2012 та 27.02.2012 року. З лікарських препаратів йому призначали лише пігулки за місяць до смерті сечогінні. Ініціатором реєстрації шлюбу та складення заповіту був ОСОБА_5 Вона їздила з ним разом. Вона була присутня у нотаріуса, як та зачитувала текст та він підписував заповіт.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_5 однією сімєю тривалий час до реєстрації шлюбу. Він хворів на онкозахворювання та виявив бажання скласти заповіт на свою дружину. У 2009 році ОСОБА_5 оформляв довіреність на позивача (дочку) для отримання належної йому пенсії у м. Норильськ і подальшої її перерахування в м. Святогірськ. Деякий час позивач пересилала пенсію батьку, а потім припинила її направляти. Через це у 2011 році ОСОБА_5 відкликав довіреність. У квітні 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 офіційно зареєстрували шлюб. Під час оформлення довіреності у 2009 році, укладення шлюбу у 2011 році нотаріус та працівники ЗАГСу перевіряли психічний стан ОСОБА_5, його волевиявлення. Також це робив нотаріус у 2012 році під час оформлення оспорюваного заповіту. До самої смерті ОСОБА_5 керував своїми діями та усе розумів. Записи про нібито відвідування психоневрологічного диспансеру ОСОБА_5 у 2009 році підроблені лікарем Гетьман, це підтверджено висновком судової експертизи та тим, що запис зроблений у неробочий день неділю, коли диспансер не працює.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з 1998 року по теперішній час працює нотаріусом Словянського міського нотаріального округу. 02.02.2012 року до неї звернувся ОСОБА_5, який виявив бажання оформити заповіт на свою дружину ОСОБА_2 На час оформлення заповіту він вже був людиною похилого віку, серед яких таке волевиявлення є звичайним. Будь-яких відхилень в поведінці, стані здоровя чи психічному стані ОСОБА_5 вона не помітила, він усе розумів та поводився адекватно. Вона зафіксувала його волевиявлення, він ознайомився з проектом заповіту і потім підписав його, вона зареєструвала відповідним чином. З його слів вона памятає, що у нього є дві дочки, які проживають у РФ, вони є працездатними, сумнівів в його дієздатності у неї не виникло. Він був особисто присутнім під час складення та посвідчення заповіту, а присутність особи, якій заповів майно, не є обовязковою.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона у м. Святогірську займається нерухомістю. 22.09.2011 року до неї в офісі звернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за допомогою в продажі належних їм квартири або будинку. Метою продажу було мали лікування та подорожі. На той час ОСОБА_5 ще не був хворим, але був особою похилого віку. ОСОБА_10 віддавав звіт своїм діям, з його слів її відомо, що він був ображений на своїх дочок, які не надсилали належну йому пенсію. Пізніше ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_5 захворів на онкологічне захворювання, вона його лікувала сама, а у лютому 2012 року вони її повідомили, що у нього виявили тяжкий діагноз і вони їдуть до м. Словянська писати заповіт. Це було бажання ОСОБА_5, він усе добре розумів. У ОСОБА_2 були борги, які виникли через його лікування. Пізніше ОСОБА_9 повідомила, що дочка розпочала судовий процес і майно було знято з продажу 28.08.2012 року. При спілкуванні з подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_9 був присутній її робітник Неваров.

З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона працює в Словянському відділі РАЦС заступником начальника. У 2011 році на час реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 існував наступний порядок реєстрації шлюбу: чоловік та жінка особисто подають заяви з документами, що посвідчують їх особи. У разі, якщо особа не є громадянином України, вона додатково подає довідку з консульства країни, громадянином якої вона є, про те, що особа не перебуває в іншому шлюбі. Працівник відділу під час співбесіди розяснює умови та наслідки реєстрації шлюбу, розяснює сторонам їх права та обовязки, у тому числі щодо обізнаності про стан здоровя один одного. У разі виникнення сумнівів під час співбесіди у дієздатності особи, шлюб не реєструється. У разі наявності виняткових обставин реєстрація шлюбу відбувається до спливу місячного строку з дня подання заяви. За загальним правилом шлюб реєструються після спливу місячного строку з дня подання відповідної заяви. Документи щодо реєстрації шлюбу зберігаються від 1 до 3 років, потім знищуються, залишається лише актовий запис.

Дослідивши подані сторонами письмові докази, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, судового експерта, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4(Дубініна) (ОСОБА_5 - до шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб серія У-НО № 425774 від 07.09.1989 року (а.с.8 т. 1) є дочкою ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про народження серія ЯР № 248159 від 17.06.1959 року (а.с.7 т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер 14.03.2012 року в м. Святогірськ Донецької області, про що 15.03.2012 року складено відповідний актовий запис № 393, посвідчений відділом РАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, серія І-НО № 631348 від 05.05.2012 року (а.с.5 т.1).

Відповідно до акту судово-медичного дослідження №269 причиною смерті ОСОБА_5 було захворювання, а саме злоякісне новоутворення легень з метастазами в серці, середостіння і плевру, що ускладнилося розвитком ракової інтоксикації, набряку легенів і головного мозку (а.с.11-12 т.1).

Свідченнями свідків та відповідно до ОСОБА_12, складеного депутатом міської Ради м. Святогірська у присутності сусідів від 30.04.2012 року (а.с.32 т.1) судом було встановлено, що з 2007 року з ОСОБА_5 постійно мешкала відповідач по справі ОСОБА_2 за адресою: Донецька область. м. Святогірськ, вул.. Першого Травня,47, а 29 квітня 2011 році вони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 126, посвідченого відділом РАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області серія І-НО № 248357 від 29.04.2011 року (а.с.28 т.1, а.с.45-52 т.4).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

02 лютого 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 340, відповідно до якого зробив розпорядження про те, що все своє майно він заповідає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суди відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а вразі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Оскільки Постанови Пленуму Верховного Суду України спрямовані на забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ, та роз'яснення, які містяться в даних Постановах, розробляються з метою приведення судової практики до однорідності, вироблення єдиної правової позиції та створення цілісного юридичного поля для законного та ефективного вирішення справ всіх категорій, то вказані роз'яснення використовуються судами, оскільки правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постановах, є рекомендаційними та такими, що тлумачать законодавчі приписи та поглиблюють їх розуміння, а не суперечать ним.

Так, відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №15 (посмертної), проведеної на підставі ухвали Слов'янського міськрайонного суду від 19 листопада 2012 року, заповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2009 року страждав на судинну деменцію, що ускладнювалась в подальшому злоякісним новоутворенням легень з метастазами в серці, середостіння і плевру з наявною раковою інтоксикацією набряком легенів і головного мозку. Наявність існування деменції зазначено у 2009 році, наявність ракової інтоксикації з 2011 року. Ступінь виразності психічних змін особистості у вигляді лакунарного недоумства судинного ґенезу в поєднанні з глибокою астенією внаслідок ракової інтоксикації позбавляли випробуваного здібності в момент підписання заповіту 02.02.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.123-131 т.1).

Щодо посилань представника відповідача на те, що медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_5 №200/2008 викликає сумнів, а тому не повинна була братися до уваги при проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки перший запис у медичній картці був зроблений 17.08.2008 року у неділю, а у неділю диспансер не працює, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, за клопотанням представника відповідача судом була призначено проведення технічної експертизи медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5 №200/2008, однак повідомленням №153 від 17.06.2013 року судовим експертом було роз'яснено суду про неможливість дати висновок з технічної експертизи у зв'язку з відсутністю у розпорядженні фахівців експертної служби МВС України науково - обґрунтованої методики по встановлення абсолютного «віку» документа, а тому вирішити поставлені питання не виявляється можливим (а.с.194 т.1).

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів від 02.03.2015 року № 11967/11968/11969/13-33/2166-2173/15-34/2774/15-33, записи до медичної карти амбулаторного хворого на імя ОСОБА_5 не відповідають датам, вказаним на сторінках даної карти від 17.08.2008 та 21.07.2009. Записи, датовані 17.08.2008, ймовірно виконані у період після листопада 2008 року, а записи, датовані 21.07.2009, ймовірно виконані у період після липня 2011 року (а.с.50-58 т.3)

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09.11.2015 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_13, підозрюваної у внесенні завідомо неправдивих відомостей про відвідування ОСОБА_5 17.08.2008 року та 21.07.2009 року диспансерного відділення КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» за ч. 1 ст. 366 КК України, у звязку із звільненням особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності (а.с.122 т.3)

Судом доводи представника відповідача про те, що саме записи в амбулаторній картці ОСОБА_5 від 17.08.2008 та 21.09.2009 року вплинули на висновок судово-психіатричної експертизи та рішення суду були враховані та перевірені під час нового розгляду справи після скасування рішення суду за нововиявленими обставинами.

З цих підстав за клопотанням представника відповідача була призначена та проведена додаткова амбулаторна судово-психіатрична експертиза (посмертна), на вирішення експертів були поставлені питання надання висновку психічного стану ОСОБА_5 без урахування записів в медичній каті ОСОБА_5 від 17.08.2008 та 21.07.2009 року, за висновком якої № 18 від 07.03.2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 02.02.2012 року страждав інтоксикаційною енцефалопатією внаслідок ракової інтоксикації, з глибокою астенією, зниженням інтелектуально-мнестичних функцій, дезорганізацією психічної діяльності, що позбавляло його можливості на час складання заповіту 02.02.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. Комісією лікарів зазначено, що у 2010-2011 роках відносно ОСОБА_5 був відсутній медичний нагляд, 01.02.2012 йому виставлений діагноз : рак предстательної залози, метастази в печінку, звернення дружити на невістки хворого до онкодиспансеру відбулось 14.03.2012 року у день його смерті, тобто за станом здоровя хворого був відсутній медичний контроль, дружина з цього приводу не проявляла належного хвилювання, захворювання носило прогредієнтний та швидко прогресуючий характер, укладання заповіту проводилось практично в термінальній стадії захворювання.

Проведеними по даній справі амбулаторними судово-психіатричними експертизами зроблено категоричний висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент підписання спірного правочину 02.02.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. Це також підтвердив судовий експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні.

Згідно з постановою ВСУ від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_12 показала, що вона працює головою Словянського відділення Донецької обласної психіатричної лікарні та у складі комісії лікарів-психіатрів проводила експертне дослідження психічного стану ОСОБА_5 на час складання заповіту 02.02.2012 року. Комісією були досліджені усі матеріали цивільної справи, в тому числі показання сторін та свідків, медична документація відносно ОСОБА_5 Комісія одноголосно прийшла до висновку, що з кінця 2011 року ОСОБА_5 страждав онкологічним захворюванням, за місцем проживання належна медична допомога йому не надавалася, ним були лише відвідані уролог та хірург, а за онкозахворюванням, яке мало скоротечний характер, супроводжувалось больовими відчуттями, метастазами, йому потрібно було призначати наркотиковмісні препарати, знеболювальні, але дружина померлого до онколікарні його відвезла лише в день смерті. Внаслідок ракової інтоксикації організму ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, така особа втрачає можливість керувати своїми діями та розуміти їх за три місяці до смерті, оскільки в цей період люди такого віку з таким захворюванням втрачають можливість правильно оцінювати обстановку, у них порушена увага, память, ці люди становляться пасивними та легко підкоряються волі інших людей. В даному випадку заповіт був складений за півтора місяці до смерті в період ракової інтоксикації і тому наявність записів відвідувань психіатра у 2008 та 2009 роках не вплинуло на психічний стан ОСОБА_5 під час складання заповіту.

Вказаний висновок не викликає сумнівів щодо його достовірності, оскільки він є обґрунтованим, базується на спеціальних пізнаннях, не суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, медичній документації, доданій до матеріалів справи, свідченням свідків.

Членами експертної комісії було пояснено, що загалом при проведенні експертного дослідження та ухваленні висновку, з урахуванням того факту, що експертиза посмертна, - комісія аналізувала та вивчала документи медичного характеру, які безпосередньо містили інформацію щодо стану здоров'я піддослідного, встановлених йому за життя діагнозів, характеру та складу лікувань, що йому призначались, які були представлені в матеріалах справи, а також показання свідків, допитаних під час розгляду справи.

Тому посилання представника відповідача на однобоке дослідження експертами при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи всіх матеріалів справи спростовуються дослідженим в судовому засіданні актом посмертної судово-психіатричної експертизи, з якого убачається, що експертами досліджувалися матеріали всієї цивільної справи, в тому числі і показання свідків, допитаних в залі суду.

Суд також оцінює пояснення свідків, допитаних під час судового розгляду і з урахуванням того, що вони носять поверхневий, малоінформативний характер, не містять в собі конкретики щодо стану психічного здоров'я ОСОБА_5, а тільки посилання на те, що останній був особою похилого віку та мав захворювання, хворобливий вигляд та скаржився на своє самопочуття, не вважає їх доказом безапеляційного свідчення психічного здоров'я померлого на час складання заповіту, оскільки аналізуючи висновки ОСОБА_12 судово-психіатричної експертизи №15 від 21.01.2013 року та № 18 від 07.03.2017 року суд не вбачає, що наявні у померлого психічні розлади повинні були бути помітними для оточуючих, оскільки при даному захворюванні при відносній зовнішній цілісності особистості прогресує наростання психічного дефекту особистості, що виключають адекватну оцінку і прогнозування життєво важливих і юридично-правових дій і наслідків в більш складних ситуаціях, наприклад як складання та підписання заповіту, чим просте спілкування з друзями чи знайомими.

Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що позивачем та його представником в достатньому обсязі було надано достовірних і належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, які підтверджують факт того, що підписання заповіту від 02 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецькою області ОСОБА_7, було вчинено ОСОБА_5 у той період часу, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 107,30 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 1233, 1257, 1266 ЦК України, п. 8, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 02 лютого 2012 року, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу ОСОБА_7 по реєстру №340.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_14