Справа № 369/9264/16-ц
Провадження № 2/369/705/17
01 березня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП , -
У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП, посилаючись на наступні обставини.
21 червня 2016 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Audi», д.н.з. № НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Мitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
29 липня 2016 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. ОСОБА_2 в повному обсязі визнав свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2, позивач звернувся до ТОВ «Експертум-Аве» із замовленням на проведення незалежної експертної оцінки. За результатами цієї оцінки було складено звіт № 67-0/23/4 відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Мitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2, який склав 214 517 (двісті чотирнадцять тисяч п'ятсот сімнадцять) гривень 07 копійок.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідність власника транспортного засобу «Audi», д.н.з. № НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ СК «ГЛОБУС» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5447066.
Згідно вказаного договору страхування страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Так позивач зазначає, що відповідач зобов»язаний відшкодувати завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 165027 (сто шістдесят п'ять тисяч двадцять сім) гривень 07 копійок згідно звіту № 67-Б/23/4.
Згідно полісу № АЕ/5447066 укладеного між відповідачем та ПрАТ СК «ГЛОБУС» розмір франшизи складає 510 (п'ятсот десять) гривень 00 копійок. Тобто розмір матеріальної шкоди який підлягає стягненню з відповідача складає 167537 (сто шістдесят сім п'ятсот тридцять сім) гривень 07 копійок.
Також позивач наголошує, що в транспортному засобі позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували малолітні діти віком 11 років та 3 роки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку з ударом на високій швидкості обоє дітей отримали травми спини. У зв'язку з цим дітям завдана непоправима моральна шкода, адже з того часу діти постійно згадують про дорожньо- транспортну пригоду, що призвело до порушення сну, харчування та нормального психоемоційного стану та функціонування дітей. Моральна шкода завдана ушкодженням здоров'я малолітніх дітей позивача та порушення психофізіологічного стану дітей внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача позивач оцінює в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Окрім того внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, у зв'язку з ушкодження майна, яку він оцінює в 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Моральна шкода полягає у психічних переживаннях, які позивач переніс під час ДТП, порушеннях звичного стану життя у зв'язку із відсутністю автомобіля. Адже до цього часу даний транспортний засіб є не відремонтованим і знаходиться в нерухомому стані.
Так позивач наголошує, що приклав чималих зусиль для придбання автомобіля, а тому факт пошкодження транспортного засобу є дуже болючим для нього. До цього часу позивач не може відремонтувати автомобіль у зв'язку з браком коштів, що спричиняє йому душевний біль та нагадує про події дня, коли сталася ДТП.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з»явивсь. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2016 року встановлено, що 21.06.2016 року ОСОБА_2 о 19 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп 22 км.+70 м в бік м. Києва, керував автомобілем НОМЕР_3, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, який рухався попереду. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнато винуватим за ст. 124 Крдексу України про адміністративне правопорушення (протокол АП2 № 453838 від 21.06.2016 року) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави.
Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність відповідача, як власника автомобіля НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ СК «ГЛОБУС» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5447066 від 28.11.2015 року.
Згідно звіту № 67-D/23/4 про вартість матеріальної збитку завданого власнику транспортного засобу «Мitsubishi Lanser» д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток заподіяний власнику «Мitsubishi Lanser» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження складає 214 517,07 грн.
Так листом від 14.09.2016 року № 16GL-2270 ВРСВ від 14.09.2016 року ПрАТ «ГЛОБУС» повідомило позивача, що комісією СК «Глобус» по розгляду страхових випадків прийнято рішення та здійснено виплату ОСОБА_5 страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн., згідно поліса № АЕ/5447066, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 21.06.2016 року.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).
Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законнадає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягають задоволенню в розмірі 165027,07 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди суд виходить до наступного.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України.
Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, позивач зазначив, що дорожньою пригодою з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру.
Окрім того, моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного майна, погіршення його технічного стану позивач не мав можливості користувати ним та зазнав побутові незручності, що виникли внаслідок цього.
З огляду на викладене та враховуючи, що автомобіль належний позивачу було пошкоджено в результаті дій відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов'язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача враховуючи вимоги розумності та справедливості грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.
Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат по оплаті здійсненого автотоварознавчого дослідження в сумі 2 000,00 грн., суд виходить з того, позивачем на підтвердження проведення оплати за вказане експертне дослідження було надано квитанцію від 15.09.2016 р., з якої вбачається, що останній сплатив на користь Всеукраїнської експертної компанії «Сова» 2000,00 грн. за проведення звіту про оцінку № 67-D/23/4 про вартість матеріальної збитку завданого власнику транспортного засобу «Мitsubishi Lanser» д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток заподіяний власнику «Мitsubishi Lanser» д.н.з. НОМЕР_2 , що є належним та допустимим доказом на підтвердження оплати повної вартості проведеного звіту.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6, 9, 12, 22, 23, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 179, 208, 209,212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 165027,07 грн. - матеріальної шкоди, 510,00 грн.- франшизи; 2000,00 грн. - витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку; 1000,00 грн.- відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3053,37 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.Д.Усатов