12.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/549/17-ц
2/205/1369/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить встановити порядок користування приміщеннями квартири за адресою АДРЕСА_1, виділивши в користування позивача кімнати № 1 площею 18,4 кв.м., № 2 площею 9,0 кв.м. та балкон площею 9,3 кв.м.

Представник позивача надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву, у якій позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідачем у приміщеннях № 4 та № 6 проведено ремонтні роботи, після яких він фактично там мешкає разом зі своєю сім'єю, а також, що балкон, який просить позивач йому виділити, має вхід з кухні та вхід з кімнати № 1.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2013р. (а.с.7) та договору дарування від 11.12.2013р. (а.с.8) ОСОБА_1 є власником 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - власником 1/3 частини вказаної квартири, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до технічного паспорту квартира за адресою АДРЕСА_1, складається з: коридору (цифри 1, 5 на плані) площею 10,0 кв.м., житлової кімнати (цифра 2 на плані) площею 18,4 кв.м., кухні (цифра 3 на плані) площею 9,2 кв.м., житлової кімнати (цифра 4 на плані) площею 9,0 кв.м., житлової кімнати (цифра 6 на плані) площею 16,4 кв.м., вбудованої шафи (цифра 7 на плані) площею 1,3 кв.м., ванної (цифра 8 на плані) площею 2,7 кв.м., вбиральні (цифра 9 на плані) площею 1,6 кв.м., балкону (цифра 10 на плані) площею 9,3 кв.м. (а.с.9).

З огляду на те, що спірна квартира належить двом співвласникам та складається з трьох житлових кімнат загальною площею 43,8 км.в., суд доходить висновку про можливість надання кожному співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Крім цього, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у справі № 6-12цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить виділити йому у користування кімнати № 2 та № 4 загальною площею 24,4 кв.м., що не перевищує розмір належної йому 2/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

З огляду на викладене, враховуючи характер стосунків, які склались між позивачем та відповідачем, а також те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності шляхом укладення відповідного договору сторони не можуть, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення у користування позивача житлових кімнат (цифра 2 та 4 на плані) загальною площею 24,4 кв.м., виділення у користування відповідача житлової кімнати (цифра 6 на плані) площею 16,4 кв.м., тоді як решту приміщень слід залишити у спільному користуванні всіх співвласників.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виділення в користування позивача балкону (літ.10 на плані), оскільки як вбачається з технічного паспорту на спірну квартиру, балкон поєднаний з житловою кімнатою № 2 та кухнею № 3, яка є у загальному користуванні співвласників, та має окремі входи, а відтак виділення його у користування лише ОСОБА_1 є недоцільним та порушить права ОСОБА_2, як співвласника квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № АДРЕСА_1, а саме:

виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату (цифра 2 на плані) площею 18,4 кв.м. та житлову кімнату (цифра 4 на плані) площею 9,0 кв.м.;

виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату (цифра 6 на плані) площею 16,4 кв.м.;

коридор (цифри 1, 5 на плані) площею 10,0 кв.м., кухню (цифра 3 на плані) площею 9,2 кв.м., вбудовану шафу (цифра 7 на плані) площею 1,3 кв.м., ванну (цифра 8 на плані) площею 2,7 кв.м., вбиральню (цифра 9 на плані) площею 1,6 кв.м., балкон (цифра 10 на плані) площею 9,3 кв.м. залишити у спільному користуванні всіх співвласників.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний