Справа № 591/1246/17
Провадження № 2-з/591/38/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 рокум. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Кривцова Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (спадкоємця), треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Зарічний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення заборгованості померлого спадкодавця ОСОБА_4 по сплаті аліментів у розмірі 39970,80 грн.

Провадження у справі відкрито 04 квітня 2017 року.

12 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просить постановити ухвалу про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею за заповітом померлого боржника ОСОБА_5, після смерті якого відкрився спадок на квартири за адресами: АДРЕСА_1, та в АДРЕСА_2, та на автомобіль «Газель», і відповідач вживає всі заходи щодо найшвидшого продажу вказаного майна у звязку з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову складена без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Так, виходячи із змісту даної статті, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути (зменшитись, погіршитись) на момент виконання рішення.

При цьому в заяві про забезпечення позову не наведено жодного обґрунтування, що невжиття заходів забезпечення позову дійсно може унеможливити виконання рішення суду.

При цьому, статтею 152 ЦПК України визначено можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу у разі, якщо заявлено вимоги майнового характеру. Однак в своїй заяві ОСОБА_1 не зазначила на яке саме конкретне майно слід накласти арешт.

В порушення вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову, обґрунтування необхідності забезпечення позову не підкріплено доказами та не визначено на яке конкретне майно слід накласти арешт та в якому розмірі.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Крім того, подана позивачем заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки до неї не додано квитанції про оплату судового збору у розмірі 320,00 грн., як для фізичної особи.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає необхідним повернути позивачу ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Повернути заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Зарічний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення боргу по сплаті аліментів, в звязку з недодержанням вимог статті 151 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м.Суми протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Г.В.Кривцова