КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/4779/17
Провадження № 2-з/488/13/17
УХВАЛА

29.12.2017 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Селіщева Л.І., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просив стягнути з останньої на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 1 488 390,00 грн. та судові витрати у сумі 8 000,00 грн.

Разом із подачею позову позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 19, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Старова Архітектора, № 8-Б та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться на рахунку Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївської області. На думку позивача невжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до висновку, що у задоволенні даної заяви слід відмовити виходячи із наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред"явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України містить види забезпечення позову, і зокрема визначає, що позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (ч.1 п.1 ст. 150).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що власником квартири № 19, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Старова Архітектора, № 8-Б є ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

При цьому зі змісту заяви про забезпечення позову, позовної заяви ОСОБА_2 та доданих до неї матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 не є відповідачем по справі, учасником справи чи третьою особою (ч.1 ст.42 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову вважаю необхідним взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, і які не є учасниками справи. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Виходячи із наведеного приходжу до висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 19, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Старова Архітектора, № 8-Б та власником якої є ОСОБА_4.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, вважаю також за необхідним відмовити, оскільки за змістом п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України суд може забезпечити позов шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Натомість, заявник у своїй заяві не зазначив відомостей про реквізити рахунків, на яких містяться такі кошти, їх розмір та їх належність відповідачці.

Через це вважаю необхідним відмовити у заяві про забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти , відповідно до положень ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

Керуючись ст. ст., 149, 150-151, 153, 353, 355 ЦПК України, -

Ухвалив:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева