Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2017 Справа №607/6638/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М. за участі секретаря Чех Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку поділу майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку однокімнатної квартири №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що у 1991 році нею та відповідачем була придбана кооперативна квартира №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі. 23.03.2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Однак по даний час відповідачем не оформлено права власності на майно, що набуте ними за час шлюбу. На її звернення відповідач не реагує та з оформленням прав власності до відповідних установ не звертається, тому вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, через відсутність документів про право власності на житло, тому просить позов задовольнити та в порядку поділу майна подружжя виділити їй у власність ? частину квартири №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує з мотивів, викладених у позовній заяві, просить задовольнити його в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1988 року, що був розірваний рішенням Тернопільського міського суду від 23.03.2017 року.

Як вбачається з довідки виданої 24.03.2017 року ЖЕК №13 житлово-будівельний кооператив, станом на 1991 рік ОСОБА_2, який є членом кооперативу, повністю сплачений пайовий внесок за житлове приміщення квартиру №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім цього, згідно ст. 70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна чоловіка та дружини є рівними.

Відповідно до ст. 384 ЦК України передбачено права житлово-будівельного (житлового) кооперативу та їх членів на квартиру в будинку кооперативу, тобто будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до статей 15, 16 Закону України "Про власність", який був чинним на момент виникнення та здійснення зазначених правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" після повної сплати подружжям у період їх сумісного проживання пайового внеску в ЖБК квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що кооперативна квартира квартири №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі була придбана та виплачена сторонами за час їх перебування у шлюбі, а отже є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369, 370, 372 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників, мають право на виділ належної їм частки чи на поділ майна. При цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

В силу вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом поділу спільного сумісного майна, виділивши у власність ОСОБА_1 ? частину квартири №35, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 224, 226, 213, 215, 223, 228, 233, 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, ст. ст. 372, 384, 392 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №35, загальною площею, 32.1 кв.м, що знаходиться в будинку №98 про проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_3