Справа № 740/413/17
Провадження № 2/740/514/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Шадура І.Ю.,

з участю позивача, представника позивача-адвоката Семенок В.І.,

представників відповідача-ОСОБА_4., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про поновлення на посаді прибиральника службових приміщень Територіального сервісного центру №7443 Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області та стягнення із Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач, яка з 2007 року перебувала у трудових відносинах із третім міжрайонним відділенням ДАІ при УМВС України в Чернігівській області, в подальшому із Територіальним сервісним центром №7443 Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області, згідно наказу РСЦ МВС від 09 серпня 2016 року призначена прибиральником службових приміщень даного сервісного центру №7443, за вказівкою керівництва 03 листопада 2016 року всі працівники ТСЦ №7443 написали заяви про «виведення за штат», такі заяви працівники центру писали кожні півроку з 2007 року, про записи у своїй трудовій книжці позивач дізналась у січні 2017 року, 03 січня 2017 року позивачу вручено наказ про звільнення у зв»язку із скороченням штатів, про звільнення позивач не попереджена, остання є матір»ю двох малолітніх дітей.

В запереченнях проти позову відповідач зазначає про правомірність звільнення позивача з посиланням на те, що ОСОБА_3 10 листопада 2015 року призначена на посаду оператора комп»ютерного набору ТСЦ №7443, у зв»язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» РСЦ МВС в Чернігівській області 22 червня 2016 року виданий наказ щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців РСЦ МВС, 08 липня 2016 року позивачем подана заява про допус до даного конкурсу, але участі у ньому не брала, 09 серпня 2016 року позивач звільнена із займаної посади за угодою сторін, 10 серпня 2016 року позивач призначена прибиральником ТСЦ №7443, згідно наказу МВС України від 19 жовтня 2016 року були скорочені всі посади в територіальних сервісних центрах, у зв»язку з чим всі працівники, зокрема, позивач 02 листопада 2016 року, попереджені про майбутнє вивільнення 03 січня 2017 року, 02 листопада 2016 року до центру зайнятості направлена інформація про заплановане звільнення, 03 січня 2017 року позивачу в усній формі запропоновано посаду прибиральника ТСЦ №7443, від якої вона відмовилась, на даний час посада прибиральника ТСЦ №7443 є вакантною і в подальшому планується укладення договору з аутсорсинговою компанією на прибирання службових приміщень.

В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що має на утриманні двох малолітніх дітей, є одруженою, була повідомлена про звільнення, ніяких посад їй при звільненні не пропонували, 03 січня 2017 року працювала і отримала за даний день заробітну плату, просила стягнути 47031 грн. 20 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 січня 2017 року по 26 квітня 2017 року. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Семенок В.І., який пояснив, що ліквідації відповідача не було, здійснює адвокатську діяльність, як самозайнята особа.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав з підстав згідно заперечення проти позову, пояснивши, що на даний час посада прибиральника службових приміщень є вакантною, при звільненні позивачу в усній формі запропонована посада прибиральника, центр зайнятості повідомлений про майбутнє вивільнення працівників у встановленому порядку. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2, який також пояснив, що позивач 03 січня 2017 року працювала і отримала за даний день заробітну плату.

Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав.

Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, відповідно до даної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно наказу Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області від 09 серпня 2016 року позивач призначена на посаду прибиральника службових приміщень Територіального сервісного центру №7443 Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області, відповідно до наказу від 03 січня 2017 року №1к звільнена згідно п.1 ст.40 КЗпП України (через скорочення штатів) з 03 січня 2017 року, з виплатою компенсації за 11 днів невикористаної чергової щорічної відпустки за фактично відпрацьований час, що підтверджується відповідними записами за №№17, 18 у трудовій книжці позивача, позивач 03 січня 2017 року виконувала свої трудові обов»язки, заробітна плата за даний день останній нарахована і виплачена, що не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Пунктом 1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно; водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці; державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб, при необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Приписами ст.184 КЗпП України встановлено заборону на звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Позивач, яка є одруженою, є матір»ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей, тобто на час її звільнення 03 січня 2017 року остання мала дитину- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яка не досягла трирічного віку.

Згідно наказу МВС України від 01 травня 2016 року №350 втратили чинність штати аппарату МВС та сервісних центів МВС. Відповідно до наказу МВС України від 19 жовтня 2016 року затверджений перелік змін у штатах МВС, зокрема, у ТСЦ №7443 скорочуються всі посади, зокрема, прибиральник службових приміщень. З даним наказом позивач ознайомлена, що підтверджується відомістю ознайомлення працівників територіального сервісного центру №7443-запис №7, дата ознайомлення 02 листопада 2016 року, що не заперечується позивачем в судовому засіданні.

Інформація про заплановане масове звільнення працівників РСЦ МВС України в Чернігівській області подана 02 листопада 2016 року, зокрема щодо 4 прибиральників службових приміщень, за встановленою формою №4-ПН.

Позивач попереджена про майбутнє вивільнення з 03 січня 2017 року, що підтверджується попередженням про майбутнє вивільнення від 02 листопада 2016 року, яке підписане нею, що підтверджено останньою безпосередньо в судовому засіданні.

Станом на час розгляду справи посада прибиральника службових приміщень ТСЦ №7443 РСЦ МВС України в Чернігівській області є вакантною, станом на час звільнення позивача ліквідація відповідача не здійснювалась, про що заперечення представників відповідача в судовому засіданні відсутні.

Як зазначено вище, відповідно до ст.49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації саме одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Згідно заперечення проти позову відповідна пропозиція про посаду прибиральника запропонована в усній формі позивачу 03 січня 2017 року, що не відповідає приписам вищезазначеної статті КЗпП України, при цьому належні та допустимі докази на підтвердження даної пропозиції у встановленому порядку суду не надані, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, при цьому однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

За таких обставин при звільненні позивача не дотримані вимоги ст.ст.49-2, 184 КЗпП України, що є підставою для застосування до спірних правовідносин сторін положень ст.235 КЗпП України, згідно якої у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Згідно довідки відповідача від 10 березня 2017 року №3 розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 587 грн. 89 коп.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) за період з 04 січня 2017 року по 26 квітня 2017 року становить 45885 грн. 42 коп (січень місяць 2017 року-19 днів, лютий місяць 2017 року-20 днів, березень місяць 2017 року-22 дні, квітень місяць 2017 року-17 днів, 78 днів*587,89 грн.=45855,42 грн.). Вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Підстави для стягнення 47031 грн. 20 коп згідно заявлених вимог в судовому засіданні не встановлені. Посилання представників відповідача в судовому заісданні на необхідність зменшення суми оплати вимушеного прогулу у зв»язку з виплатою позивачу відповідачем компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні судом не приймаються, оскільки при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, при цьому в судовому заісданні встановлено, що позивач після звільнення не працевлаштована і будь-яких виплат за місцем нової роботи не отримувала.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивач має надати суду допустимі докази понесення даних витрат. Проте такі докази нею не надано. Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року N 614 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за N 105/5296) (з наступними змінами), на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг суб"єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб"єкта господарювання. У п.2.1 цього Положення зазначено, що у разі відсутності хоча б одного з обов"язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим. Статті 13-15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачають, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського обєднання. Згідно з ч.1 ст.13 даного Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч.2 п.65.1 ст.65 ПК України. Оскільки адвокатом Семенок В.І. здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, що зазначено ним в судовому засіданні, то в силу п.65.7 ст.65 ПК України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 з наступними змінами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300), він, як самозайнята особа, має бути зареєстрований, як платник податків у податковій інспекції, та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Адвокатом в судовому засіданні на пропозицію суду не надані докази на підтвердження його реєстрації, як платника податків у податковій інспекції, надана суду квитанція від 26 січня 2017 року на 3000 грн. не відповідає Положенню про форму та зміст розрахункових документів. За таких обставин витрати на правову допомогу у встановленому порядку не підтвердженні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, із врахуванням заявлених вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, 1280 грн. судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Поновити на роботі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на посаді прибиральника службових приміщень Територіального сервісного центру №7443 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області.

Стягнути із Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 45885 (сорок п»ять тисяч вісімсот вісімдесят п»ять) грн. 42 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) за період з 04 січня 2017 року по 26 квітня 2017 року.

Рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в дохід держави 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Олійник.