УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в спільному майні та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 1992 по червень 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Зазначав, що під час шлюбу ними було придбано кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 173,7 кв. м, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1. Згідно з рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2013 року йому належить

1/2 частки зазначеного кафе.

Вказував, що відповідач не визнає його право власності на вказане майно, а тому просив на підставі ст. 392 ЦК України визначити за ним ідеальну частку в спільному майні у розмірі 1/2 частини нежитлових приміщень кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», які знаходяться по

АДРЕСА_1, площею 173,70 кв. м, визнати за ним право власності на вказану частку та припинити право спільної сумісної власності на зазначені нежитлові приміщення.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 червня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 червня

2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до

ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в спільному майні, визнання права власності та припинення права спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов заявлено на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки, на думку позивача, його право на 1/2 частини спірного нерухомого майна визнано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня

2013 року, однак згідно з вказаним судовим рішенням спільна сумісна власність подружжя припинена не була, частки не визначені, а тому відсутні підстави для визнання ідеальної частки у вказаному майні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, зокрема наявності підстав для визнання за позивачем ідеальної частки у спільній сумісній власності, та зазначив, що позивачем не спростовано висновків щодо визначення загальної маси спільного майна подружжя, що були зазначені в рішенні Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня

2013 року.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1992 року по 08 червеня 2007 року.

Під час шлюбу, а саме 23 жовтня 2003 року, ОСОБА_4 придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу нежитлові приміщення (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю 8 889 399 грн.

Спірні нежитлові приміщенні перебували в іпотеці АКБ «Укрсоцбанк» з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 397 від 01 листопада 2006 року, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та

ОСОБА_4, та кредитним договором № 398 від 01 листопада 2006 року, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від

01 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк», про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк», про поділ спільного майна подружжя, в задоволенні первісного та зустрічного позовіві було відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили та не оскаржувалося позивачем.

Як вбачається зі змісту указаного рішення, судом встановлено, що ОСОБА_5 належить 1/2 частини нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1, як частка у спільному майні подружжя. Водночас, враховуючи боргові зобов'язання сторін за кредитними договорами, укладеними в інтересах сім'ї, які були сплачені ОСОБА_4, судом було відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні його позову про поділ між подружжям спірного нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпШС України, який діяв на момент придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 2 ст. 68 СК України передбачено, що розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що йому належить 1/2 частини спірного майна як частки у спільному сумісному майні подружжя, що встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2013 року, а тому просив на підставі ст. 392 ЦК України визнати ідеальну частку в спільному сумісному майні та визнати за ним право власності на 1/2 частини нежитлового приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», які знаходяться по

АДРЕСА_1.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що фактично між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. ст. 60-61, 69-71 СК України.

Суд апеляційної інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, не перевірив обставин, встановлених рішенням Першотравневого районного суду

м. Чернівців від 01 березня 2013 року у справі про поділ майна подружжя, заявлені ОСОБА_3 при розгляді даної справи вимоги щодо визнання права власності на спірне нежитлове приміщення, а також підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, для повторного розгляду вимог сторін щодо вирішення спору з приводу поділу майна.

Крім того, судом не було встановлено обставин набуття у власність приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 173,7 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та чи не пов'язано це із здійсненням сторонами підприємницької діяльності.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не визначився з характером спірних правовідносин, неповно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня

2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович