АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/3172/16-ц
Провадження № 22-ц/792/690/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.

секретар Кошельник В.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та після збільшення позовних вимог просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 борг у сумі 27213грн.; інфляційні втрати у сумі 3785грн.49коп., три проценти річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 1089грн.27коп., всього 32087грн.76коп., а також 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2015 року він надав у борг відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США строком до 29 вересня 2015 року, що підтверджується розпискою. Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від повернення боргу. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України відповідач ОСОБА_1 зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 01.10.2015 року до 31.12.2016 року інфляційні втрати становлять 3785грн.49коп, а за період з 29.09.2015 року до 27.01.2017 року три проценти річних за користування коштами становить 1089грн.27коп. Крім того, внаслідок несвоєчасного повернення позики, позивачу завдано моральну шкоди, розмір якої становить 7000 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27040грн. боргу за договором позики, _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія : 27

3761грн.53коп.- інфляційних нарахувань, 1138грн.62коп. - три проценти річних за прострочення виконання зобовязання, 551грн.20коп. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не надано належної оцінки розписці, написаній ОСОБА_5, про отримання коштів у сумі 3000 доларів США та показанням свідка ОСОБА_6 ОСОБА_5 посилається на те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Враховуючи те, що в даному випадку має місце договір позики, предметом якого є 1000 доларів США, нарахування інфляційних втрат на суму боргу є безпідставним.

Апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 прострочив свої грошові зобовязання за договором позики, укладеному 29.05.2015 року з ОСОБА_2, а тому відповідно до частини другої статті 625 ЦК України на вимогу позивача зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору позики не передбачено відшкодування моральної шкоди, а також позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а отже не є предметом апеляційного перегляду.

Встановлено, що 29 травня 2015 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 доларів США на 4 місяці, тобто до 29 вересня 2015 року, що підтверджується розпискою.

В обумовлений строк ОСОБА_1 кошти не повернув.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 р.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду оригінал розписки від 29 травня 2015 року, яка свідчить про отримання ОСОБА_1 у позику грошових коштів в сумі 1000 тисячу доларів США.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним виконані зобовязання по договору позики не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідачем в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів виконання ним свого обовязку з повернення позики, отриманої 29.05.2015 року. При цьому наявність боргового документу у ОСОБА_2 підтверджує невиконання відповідачем свого обовязку по поверненню боргу.

Зі змісту розписки від 29 травня 2015 року вбачається, що відповідач 29 травня 2015 року отримав від ОСОБА_2 кошти у сумі 1000 доларів США. Тому, наявність у відповідача ОСОБА_1 розписки від 31.08.2015 року про повернення ним позивачу ОСОБА_2 коштів у сумі 3000 доларів США свідчить про виконання грошових зобовязань за позикою від 30.04.2015р. та від 30.05.2015р. У зазначеній розписці також не зазначено ОСОБА_2 про неможливість повернення відповідачу боргового документа, а саме розписки від 29.05.2015 року.

Судом першої інстанції надано правильну оцінку показанням свідка ОСОБА_6

Не спростовано вказані обставини і показаннями свідка ОСОБА_7, який підтвердив, що він отримав в кінці травня 2015 року в борг кошти від позивача для батька ОСОБА_1, про що передав ОСОБА_2 розписку.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 6-1672цс16.

Офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України станом на 22.02.2017 року становить за 100 доларів США 2704грн.2536коп.

Оцінивши наявні у справі докази, враховуючи наявність у позивача ОСОБА_2 оригіналу написаної відповідачем розписки від 29.05.2015 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення йому зазначених у розписці коштів, а тому на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 27040 грн.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення відповідно до ст.625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат суд допустив помилку.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Заявляючи вимогу про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, позивач просив стягнути кошти у сумі 1089грн.27коп. за період з 29.09.2015 року по 27.01.2017 року. Разом з тим, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог та стягнув кошти у сумі 1138грн.62коп. за період з 29.09.2015 року по 22.02.2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав зобов'язання за договором позики, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за договором позики від 29.05.2015 року за період з 29.09.2015р. по 27.01.2017 року три проценти річних від простроченої суми становить 1082грн.34коп.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 року.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті 1000 доларів США, суд першої інстанції помилково застосував до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 32087грн.76коп. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідача стягнуто кошти у сумі 28122грн.34коп., що становить 87,64% від заявлених вимог (28122,34:32087,76х100). Позивачем документально підтверджено сплату судовий збір на загальну суму 551грн.20коп. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 483грн.07коп. (551,20х87,64:100).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 1082 грн. 34 коп. та судовий збір у сумі 483 грн. 07 коп.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова