Провадження № 2/521/2011/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Гуревського В.К.
за секретаря Ардаковської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, -
Позивач ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, посилаючись на те, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 69,5 кв. м, що розташоване за адресою: мі Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 13, є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси, згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» та рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів № 425 від 20 квітня 1990 року. Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником всього житлового та нежитлового фонду, управління яким здійснює ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради відповідно до власних повноважень, наданих Положенням про ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Право власності на вищевказані об'єкти нерухомості підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25 листопада 1991 року № 266-ХХІ де зазначено, що весь житловий і нежитловий фонд переходить до комунальної власності. Цивільний кодекс УРСР, який діяв до 01 січня 2004 року не передбачав обов'язкової державної реєстрації права власності при здійсненні правочинів. Судами інший касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Такої правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїх ухвалах від 05 жовтня 2011 року за № 6-1468св10 та від 09 липня 2014 року за № 6-3605св14. ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради, згідно з положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19 лютого 2013 року № 2752-VІ, є виконавчим органом Одеської міської ради, наділеним повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. ОСОБА_1 у встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Вказане нежитлове приміщення підвалу неправомірно, незаконно, без достатніх правових підстав зайнято фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 без жодних правових підстав. Так, до 2015 року дані нежитлові приміщення підвалу незаконно використовувалися фізичною особою ОСОБА_5 без жодних правових підстав. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2369/15-ц позов ОСОБА_1 було задоволено, усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_5 із спірного нежитлового приміщення. Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що власником є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Проте під час виконання вказаного судового рішення державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_5 передав у користування приміщення без жодних правових підстав вже іншим фізичним особам - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується висновком Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області наданий на адресу ОСОБА_1 від 19 березня 2016 року та листом Головного управління національної поліції в Одеській області наданий на адресу ОСОБА_1 від 10 червня 2016 року. Відповідно до висновку старшого інспектору ПП Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 від 18 грудня 2015 року також було підтверджено, що в спірному об'єкті незаконно та без правових підстав знаходиться ОСОБА_5 який передав в оренду по домовленості ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Тому, позивач, вимушений звернутися з цим позовом за захистом.
Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі та третя особа у судове засідання не зявилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів та третьої особи, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Судом встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 69,5 кв. м, що розташоване за адресою: мі Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 13, є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси, згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» та рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів № 425 від 20 квітня 1990 року.
Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником всього житлового та нежитлового фонду, управління яким здійснює ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради відповідно до власних повноважень, наданих Положенням про ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Право власності на вищевказані об'єкти нерухомості підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25 листопада 1991 року № 266-ХХІ де зазначено, що весь житловий і нежитловий фонд переходить до комунальної власності. Цивільний кодекс УРСР, який діяв до 01 січня 2004 року не передбачав обов'язкової державної реєстрації права власності при здійсненні правочинів.
Судами інший касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Такої правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїх ухвалах від 05 жовтня 2011 року за № 6-1468св10 та від 09 липня 2014 року за № 6-3605св14.
ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради, згідно з положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19 лютого 2013 року № 2752-VІ, є виконавчим органом Одеської міської ради, наділеним повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.
Відповідно до п. 2.2.1.2 до Положення, ОСОБА_1 «здійснює повноваження орендодавця комунального майна територіальної громади, що знаходиться в управлінні ОСОБА_1, а також контроль за повнотою та своєчасністю внесення орендарями орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, укладеними Одеською міською радою. Відповідно до чинного законодавства укладає договори оренди. Здійснює облік договорів оренди, укладених безпосередньо ОСОБА_1, та облік договорів оренди, погоджених з ОСОБА_1 у встановленому порядку».
Згідно з п. 2.6. Положення, одним з основних завдань ОСОБА_1 є організація претензійно-позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції ОСОБА_1.
Вказане нежитлове приміщення підвалу неправомірно, незаконно, без достатніх правових підстав зайнято фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 без жодних правових підстав.
До 2015 року дані нежитлові приміщення підвалу незаконно використовувалися фізичною особою ОСОБА_5 без жодних правових підстав. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2369/15-ц позов ОСОБА_1 було задоволено, усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_5 із спірного нежитлового приміщення. Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що власником є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Під час виконання вказаного судового рішення державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_5 передав у користування приміщення без жодних правових підстав вже іншим фізичним особам - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується висновком Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області наданий на адресу ОСОБА_1 від 19 березня 2016 року та листом Головного управління національної поліції в Одеській області наданий на адресу ОСОБА_1 від 10 червня 2016 року.
Відповідно до висновку старшого інспектору ПП Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 від 18 грудня 2015 року також було підтверджено, що в спірному об'єкті незаконно та без правових підстав знаходиться ОСОБА_5 який передав в оренду по домовленості ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Відповідно до абз. 9 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до Аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховного суду України, позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).
Аналогічної правої позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 27 травня 2015 року по справі № 6-92цс15 «При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Судом також встановлено, що у звязку із відчуженням 13 липня 2012 року товариством приміщення магазину на користь ОСОБА 9 договір оренди припинив свою дію відповідно до п. 9А, указаного договору, а тому до спірних правовідносин підлягає застосування положення статті 391 ЦК України.
Виходячи із аналізу вищенаведених норм права та з урахуванням того, що у справі, яка переглядається, судами було встановлено факт відчуження наймодавцем предмету оренди і переходу права власності на майно до позивачки, яка новий договір оренди з відповідачкою не укладала, ОСОБА 9 виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги позивачки щодо усунення перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення із приміщення магазину є обґрунтованими, та відповідають положенням статті 16 ЦК України, а_ порушене право користування власністю - відновленню».
Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням, Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Наказам Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» встановлено, порядок виконання рішень щодо виселення боржника.
Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим, усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з нежитлового підвального приміщення, загальною площею 69,5 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 13, та передати на користь ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради. А вимога про стягнення з відповідачів судового збору підлягає стягненню в рівних частках суму сплаченого позивачем судового збору в сумі 1378,00 грн.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Керуючись ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 327, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 109, 116 ЖК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Гуревський В.К.