Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Ткачука О.С., УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 07 грудня 2006 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано в оренду за рахунок земель міста ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0151 га, розташовану по АДРЕСА_1 біля квіткового магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», для розміщення майданчика відпочинку та благоустрою території, строком до 01 грудня 2011 року. На підставі вищезазначеного рішення 27 грудня 2006 року між відповідачами укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки строком до 01 грудня 2011 року. Пунктом 15 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 вересня 2011 року продовжено договір оренди земельної ділянки з 01 грудня 2011 року до 01 грудня 2016 року, у зв'язку з чим 22 листопада 2011 року між відповідачами укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, якою у розділі «Строк дії договору» в п. 3.1 внесено зміни, що договір діє строком до 01 грудня 2016 року. На спірній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2009 року. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року, яка набрала законної сили, судом було встановлено, що проект відводу земельної ділянки ОСОБА_5 містить підроблені підписи, тому судом визнано незаконним та скасовано п. 2.5 рішення № 8 Бердянської міської ради Запорізької області від 07 грудня 2006 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір оренди землі від 27 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_5 та Бердянською міською радою Запорізької області.

Заочним рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 27 грудня 2006 року, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) та Бердянською міською радою Запорізької області на земельну ділянку, загальною площею 0,0151 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 біля квіткового магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що пунктом 2.5 рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 07 грудня 2006 року «Про передачу в оренду земельних ділянок» було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано в оренду за рахунок земель міста ФОП ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0151 га, розташовану по АДРЕСА_1 біля квіткового магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», для розміщення майданчика відпочинку та благоустрою території, строком до 01 грудня 2011 року.

27 грудня 2006 року між відповідачами було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Бердянська міська рада Запорізької області надає, а ФОП ОСОБА_5 приймає у строкове платне володіння та користування строком до 01 грудня 2011 року земельну ділянку для розміщення майданчика відпочинку та благоустрою території, яка знаходиться по АДРЕСА_1 біля квіткового магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 0,0151 га.

Пунктом 15 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 вересня 2011 року «Про продовження терміну розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та терміну реєстрації правовстановлюючого документа на земельну ділянку, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу в оренду та у власність земельних ділянок» було продовжено з 01 грудня 2011 року договір оренди від 27 грудня 2006 року земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості) та без зміни її цільового призначення, строком до 01 грудня 2016 року.

22 листопада 2011 року між ФОП ОСОБА_5 та Бердянською міською радою Запорізької області було укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, якою у розділі «Строк дії договору» в пункт 3.1 внесено зміни щодо строку договору, який визначено до 01 грудня 2016 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2008 року визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинне будівництво - магазин, який складається із основної будівлі «А», замощення «1», який розташований на земельній ділянці, площею 63 кв. м, по АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Бердянської міської ради Запорізької області від 31 липня 2009 року присвоєно поштову адресу вищевказаному магазину - АДРЕСА_1.

Пунктом 4 рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 02 вересня 2009 року вирішено оформити за ОСОБА_4 право власності на будівлю по АДРЕСА_1

ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вказаний магазин та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2009 року.

В подальшому рішення Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 16 жовтня 2008 року було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2011 року та в задоволенні позову ОСОБА_4 до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року встановлено, що пояснювальна записка до проекту відводу земельної ділянки ФОП ОСОБА_5 та акт визначення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 23 травня 2006 року містять підроблені підписи, здійснені від імені ОСОБА_7, тоді як вона цих робіт не виконувала, документів не складала. Адміністративний суд вказаною постановою скасував п. 2.5 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 07 грудня 2006 року «Про передачу в оренду земельних ділянок».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку про відсутність порушеного права позивача, оскільки рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2011 року відмовлено у визнанні права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно - магазин по АДРЕСА_1. Крім того, на момент укладення договору оренди, ОСОБА_4 не була власником указаного вище магазину, під яким знаходиться земельна ділянка, щодо якої укладено спірний договір оренди.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.С.Ткачук

О.В.Умнова