АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4865/17 Головуючий 1 інстанції Попов О.Г.
Справа № 629/1114/17 Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: житлові
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м.Харків
Апеляційний суд Харківської області в складі:
головуючого Кружиліної О.А.
суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.
за участю секретаря Сементовської О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,36 шляхо-відновлювального загону, третя особа Лозівська міська рада Харківської області, про виключення житлового приміщення з числа службових, зобов`язання вчинити певні дії щодо приватизації житлового приміщення, -
в с т а н о в и в :
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ,36 шляхо-відновлювального загону, третя особа Лозівська міська рада Харківської області, про виключення житлового приміщення з числа службових, зобов`язання вчинити певні дії щодо приватизації житлового приміщення.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у військових частинах № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у м. Лозова Харківської області.
Під час проходження військової служби, родині позивача було надано службове житло, а саме ізольовану трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
З 1982 року і по теперішній час ОСОБА_1 разом з родиною мешкає у вказаній квартирі, іншого житла не має.
З метою приватизації вище зазначеного житла, позивач звернулася із письмовою заявою до відповідних органів, однак, не змогла його реалізувати, оскільки спірна квартира не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Лозова, статус службового житла останній не надавався.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просила виключити житлове приміщення, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових, та визнати головним квартиронаймачем ОСОБА_1 . Зобов`язати виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області вчинити дії щодо приватизації зазначеної квартири та видати ОСОБА_1 свідоцтво про право приватної власності, з урахуванням членів сім`ї.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги.
Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, вказує, що місцевим судом не взято до уваги пояснення позивача, надані в судовому засіданні, а також той факт, що Міністерство Інфраструктури України, якому належить спірне житло, та командування загону, де працювала позивач, не заперечували проти приватизації.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи, зазначені в апеляційній скарзі.
Військова частина НОМЕР_1 ,36 шляхо-відновлювального загону надала до суду заяву щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача. (а.с. 102, 111)
Вислухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.
Відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено порядок вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла судовим рішенням і тому суд не має правових підстав зобов`язувати виконавчий комітет міської ради виключити спірну квартиру із числа службових.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у військових частинах за № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у м. Лозова Харківської області. На даний час перебуває на пенсії за вислугою строків служби, має військове звання старший сержант.
04.09.1982 року військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони СРСР чоловіку позивача ОСОБА_2 з сім`єю: дружина ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , видано ордер № 12 на право зайняття жилої площі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Після смерті ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_5 Міністерства інфраструктури України ОСОБА_1 25.03.2014 року видано ордер на право зайняття жилого приміщення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
З 1982 року і по теперішній час позивач разом із родиною мешкає у вказаній квартирі (а.с.17-18).
З метою надання згоди на приватизацію зазначеного житла, позивач звернулась до Командування 36 об`єднаного загону Державного спеціальної служби транспорту, на що отримала відповідь від командира військової частини НОМЕР_5 за № 60 від 08.02.2012 року, у якій зазначалося, що 36 об`єднаний загін Державної спеціальної служби транспорту не заперечує проти приватизації позивачем вказаної квартири (а.с.9).
Також, позивач зверталася з цього приводу до Міністерства інфраструктури України, з відповіді якого вбачається, що вони не заперечують щодо приватизації квартири, а також, що квартира знаходиться на балансі 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби (а.с. 13).
05.10.2016 року позивачем подано лист до командування військової частини НОМЕР_1 , 36 шляхо-відновлювального загону у м. Конотоп Сумської області з проханням ініціювати питання про прийняття рішення щодо переводу житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 або переводу житлового приміщення з державної у комунальну власність територіальної громади м.Лозова.
З відповіді командира 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту від 17.10.2016 року за № 30-63, вбачається, що ордер № 2 від 25.03.2014 року виданий з порушенням чинного законодавства і вважається недійсним. Військовій частині НОМЕР_1 не були передані належні документи квартирно-експлуатаційного органу структурного підрозділу Держспецтрансслужби, у зв`язку з реорганізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_5 ), 92 окремого колійного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_6 ), 337 окремого загону механізації ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_7 ) шляхом її злиття у 36 шляхо-відновлювальний загін Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ). Позивачу запропоновано звернутися до виконавчого комітету Лозівської міської ради для з`ясування статусу службового житла жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також повідомлено про те, що військова частина НОМЕР_1 має право власності на вказане жиле приміщення (а.с. 8,12).
На заяву позивача щодо статусу вказаного житла, відділом з обліку житла та управління комунальною власністю Лозівської міської ради надано відповідь за № 09 від 23.01.2017 року, у якій зазначено, що будинок за АДРЕСА_2 не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Лозова. Статус службового житла квартирі АДРЕСА_3 у даному будинку рішенням виконкому не надавався, оскільки не надходило відповідних звернень від власника цього житла (а.с.14).
Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК Української PCP, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в народних депутатів.
Пунктом 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 04.02.1988 року №37 визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, статус службового житла квартирі АДРЕСА_4 рішенням виконавчого комітету міської ради не надавався.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається тільки на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХІІ квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЖК Української РСР жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.
Частиною 1 статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Відповідно до пункту 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 установлено процедуру виключення жилого приміщення з числа службових. Так, указане виключення провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, спірна квартира, яка розташована по АДРЕСА_2 , перебуває у державній власності. (а.с. 16)
Тому, виходячи зі встановлених обставин та тих письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що чинним законодавством не передбачено порядок вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла судовим рішенням і тому у суду немає правових підстав зобов`язувати виконавчий комітет міської ради виключити спірну квартиру із числа службових.
Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка та згідно встановленого постановлено рішення, яке відповідає вимогам статті 11, 60, 61 ЦПК України.
Відповідно до статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317, 321, 324 ЦПК України, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна
Судді П.В. Кісь
О.М. Хорошевський