Справа № 296/551/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" травня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з останніх в солідарному порядку заборгованість у розмірі 18107,77 дол. США, що за курсом НБУ від 15.01.2016 року складає 433681,09 грн.. В обґрунтування позовних вимог, які в подальшому були уточнені, зазначено, що між позивачем та ОСОБА_1 21.07.2006 року було укладено кредитний договір № ZНР0АЕ00000001, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8053,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 20.07.2011 року.

Згідно умов договору відповідач щомісячно у визначений період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Однак відповідач не виконав умови договору, в зв'язку з чим станом на 15.01.2016 рік виникла заборгованість за кредитом в розмірі - 18107,77 дол. США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3496,57 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1266,04 дол. США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 225,75 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13119,41 дол. США..

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.03.2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 8567,40 дол. США, в зв'язку з чим заборгованість становить 9540,37 дол. США, що за курсом НБУ від 15.01.2016 року складає 228491,86 грн.. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі - 3427,38 грн..

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідача ОСОБА_1, його поручителями перед банком виступив співвідповідач ОСОБА_2, про що укладений договір поруки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд дійшов до наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 21.07.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZНР0АЕ00000001, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 8053,00 дол. США з кінцевим терміном повернення до 20.07.2011 року.

За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником ОСОБА_1 порушені, існує заборгованість, яка, відповідно до останніх змін до позовної заяви від 09.11.2016 р. (а.с.87), і згідно розрахунку позивача, станом на 15.01.2016 рік становить 9540,37доларів США, що за курсом 23,95, відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.01.2016 р., складає 228491,86 грн.

У своєму зверненні до суду в інтересах відповідача ОСОБА_2, адвокат Баньківський В.В. (а.с.117) просив суд відмовити у позові, застосувавши строк позовної давності.

За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя ОСОБА_2 нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником ОСОБА_1 за основним зобов'язанням.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 20.07.2011 р..

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 20 липня 2011 року і протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У даній справі, боржник ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит у строк до 20 липня 2011 р., а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом 25.01.2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, оскільки сплив строку позовної давності є очевидним, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Керуючись ст.ст.526,527,530,536,549,559,610,611,1049,1050 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61,88, 158,169,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9540,37 дол. США, що за курсом НБУ від 15.01.2016 року складає 228491 грн. 86 коп. (двісті двадцять вісім тисяч чотириста дев'яносто одну) грн. 86 коп. та сплачений судовий збір в сумі 3427,38 грн. (три тисячі чотириста двадцять сім) грн. 38 коп..

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. А. Галасюк