Справа № 263/5016/17
Провадження № 6/263/87/207
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням, яким просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон керівнику ТДВ "Транспрогрес - ОСОБА_2. В обґрунтування вимог заявник зазначає, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження 51747321 з виконання виконавчий лист № 805/14351/13-а від 24.10.2013 виданий 22.01.2014 простягнути з Товариство з додатковою відповідальністю "Транспрогрес" ( ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя різницю між сумою виплаченої пенсії відповідно до Закону України "про наукову і науково-технічну діяльність" та сумою пенсії,обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за період серпень 2013-вересень 2013 у сумі 234,грн.89коп. За вказаним виконавчим документом боржником є - ТДВ "Транспрогрес", яким рішення на сьогоднішній день не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Боржник є власником нерухомості, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що перебуває в іпотеці ПАТ "Промінвестбанк", інше майно відсутнє. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник має відкриті рахунки в Маріупольській філії ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "ПУМБ", ПАТ "Промінвестбанк". Кошти на арештованих рахунках відсутні за даними фінансових установ.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні його, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження 51747321 з виконання виконавчий лист № 805/14351/13-а від 24.10.2013 виданий 22.01.2014 простягнути з Товариство з додатковою відповідальністю "Транспрогрес" на користь Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя різницю між сумою виплаченої пенсії відповідно до Закону України "про наукову і науково-технічну діяльність" та сумою пенсії,обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за період серпень 2013-вересень 2013 у сумі 234,грн.89коп.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів боржник є власником нерухомості, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що перебуває в іпотеці ПАТ "Промінвестбанк", інше майно відсутнє.

Згідно інформації Державної фіскальної служби України ТОВ "Транспрогрес" має відкриті рахунки в Маріупольській філії ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "ПУМБ", ПАТ "Поромінвестбанк", проте вжитими виконавцем заходами було встановлено, що кошти на арештованих рахунках відсутні за даними фінансових установ.

Вирішуючи подання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 8 цього Закону - у разі відмови громадянину у виїзді за кордон він може оскаржити цю дію у судовому порядку.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Ознайомившись із поданням державного виконавця та документами, які додано до нього суд приходить до висновку, про відсутність достатніх правових підстав в обмеженні у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, як керівника ТОВ "Транспрогрес", оскільки боржником за виконавчим провадженням є підприємство а не безпосередньо ОСОБА_2, та зобов'язання по поверненню заборгованості перед УПФУ покладені судовим рішенням безпосередньо на вказане товариство, а не на ОСОБА_2

Крім того, державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_2 має намір вибути за межі України та має паспорт для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, однак державним виконавцем не надано суду доказів того, що ним було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судових рішень або всі вони виявилися безрезультатними.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Суду не надано доказів того, що саме виключний захід повинен бути застосований саме до ОСОБА_2 з метою стягнення з ТОВ "Транспрогрес" суми заборгованості по виконавчому документу.

На підставі наведеного, суд вважає, що правові підстави для встановлення щодо ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа