АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Немировської О.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року, -

встановила :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначив, що 03 березня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду № 030316/1.

Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, сплативши відповідачу 81 431 грн. 00 коп. (55 431 грн. 00 коп. - 03 березня 2016 року, та 26 000 грн. 00 коп. - 22 квітня 2016 року).

Проте, станом на 18 жовтня 2016 року робота передбачена договором відповідачем не виконана.

Просив розірвати договір підряду № 030316/1 від 03 березня 2016 року та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 81 431 грн. 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017року позов задоволено.

Розірвано договір підряду № 030316/1 від 03 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 81 431 грн. 00 коп.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 03 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду № 030316/1.

Згідно п. 1.1 договору підрядник зобов'язується виконати, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити наступні роботи:

- здійснення заміру параметрів виробу (виготовлення шаблону);

- виготовлення зі штучного каменю виробу під індивідуальні розміри відповідно до вимог замовника на підставі технічного завдання (креслення), яке є невід'ємною частиною цього договору: комерційна пропозиція 16.25.02_2.

- здійснення монтажу/встановлення виробу на території замовника.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість виконаних робіт складає 82 445 грн. 00 коп.

Згідно п. 2.4 договору попередня оплата в розмірі 67,23% вартості робіт здійснюється в день підписання договору.

Остаточний розрахунок здійснюється після виконання підрядником робіт.

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 26 000 грн. 00 коп., згідно квитанції № 220416/1 (а.с. 8).

03 березня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 55 431 грн. 06 коп., згідно квитанції № 0316/1 (а.с. 8).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем не виконані умови укладеного договору.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2016 року ФОП ОСОБА_2 уклав договір № 19/16 з ООО «КАРАРА».

Згідно даного договору ООО «КАРАРА» зобов'язувалось виконати роботи по виготовленню, доставці та монтажу виробів з каменю, інших матеріалів, перерахованих в додатку до договору заявки, специфікації, та відповідно до підписаних креслень.

Згідно п. 3.1 даного договору доставка та монтаж виробу здійснюється за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до листа від 21 березня 2016 року ООО «КАРАРА» повідомило відповідача про можливість доставки та монтажу замовлення - 23 березня 2016 року.

Згідно листа від 23 березня 2016 року ФОП ОСОБА_2 повідомив ООО «КАРАРА» про неможливість проведення монтажу замовлення у зв'язку із неготовністю ОСОБА_1 прийняти дані роботи (а.с. 63).

Відповідно до листа від 13 червня 2016 року ФОП ОСОБА_2 повідомив ООО «КАРАРА» про можливість 16 червня 2016 року надати доступ до квартири для монтажу замовлення згідно договору № 19/16 (а.с. 64).

16 червня 2016 року передбачені договором вироби з каменю були доставлені позивачу за місцем його проживання (АДРЕСА_1).

16 червня та 17 червня 2016 року було здійснено монтаж виробів із каменю в квартирі позивача.

Заперечуючи проти доводів відповідача про належне виконання з його боку своїх зобов'язань, позивач зазначив, що вироби з каменю в його квартиру не доставлялись, їх монтаж не здійснювався.

Вказані заперечення спростовуються показаннями, допитаних в судовому засіданні, свідків.

Так, свідок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що ними здійснювалась доставка виробів із каменю за адресою: АДРЕСА_1. В день доставки власник квартири ОСОБА_1 перебував у квартирі. Після монтажу виробів із каменю ним не висловлювались будь-які зауваження з цього приводу.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що сторони в даній справі запросили його для оцінки якості встановлених у квартирі позивача виробів із каменю. Він підтвердив, що вироби із каменю були встановлені у квартирі позивача.

Згідно ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Пред'являючи позов про розірвання договору підряду та стягнення коштів, позивач, при цьому, не надав жодного доказу про наявність у виробах із каменю істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця).

Не надаючи жодного доказу на підтвердження позовних вимог, позивач обмежився лише поясненнями про те, що відповідач взагалі не доставляв в його квартиру виробів із каменю, та не здійснював їх монтаж.

При цьому позивач зазначив, що підтвердженням цьому є відсутність підписаного сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно ч. 1 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Матеріали справи не містять підписаного сторонами відповідного акту.

Утім, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо належних і переконливих доказів, які підтверджують доставку позивачу виробів із каменю, та їх монтаж в квартирі позивача.

При цьому, 18 листопада 2016 року відповідачем направлявся ОСОБА_1 лист із вимогою підписати акт прийому-передачі виконаних робіт, надати доступ до приміщення для полірування встановлених виробів (а.с. 57-58).

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав вважати обґрунтованими позовні вимоги про розірвання договору підряду та стягнення коштів.

Протилежний висновок суду першої інстанції - помилковий.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 лютого 2017 року постановлено з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

О.В. Немировська