Справа № 363/4007/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/2112/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 42 11.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Волохова Л.А., Олійника В.І.,
при секретарі:Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, у зв'язку з утриманням нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів у зв'язку з утриманням нерухомого майна.

В обґрунтування позову вказував, що 11.03.2000 року між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_7.

14.03.2011 року шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано.

За період їх перебування у шлюбі ним було придбано АДРЕСА_1.

22.03.2011 року Вишгородським районним судом Київської області було винесено рішення, яким вказану квартиру було поділено, а саме: визнано право власності на вказану квартиру за ним та ОСОБА_6 по ? частини за кожним.

Позивач вказав, що він сплачував всі житлово - комунальні послуги включаючи газопостачання, водопостачання та водовідведення по вересень 2012 року, оскільки він проживав в ній. Покинувши своє житло через неможливість спільного проживання з відповідачкою, з того часу він почав сплачувати лише утримання будинку та прибудинкової території та опалення. Житлово - комунальні послуги, якими безпосередньо користувалась відповідач вона напевно сплачувала сама.

На даний час будь - які обслуговуючі їх будинок організації, до нього з приводу виконання боргу за надані житлово - комунальні послуги не звертались.

Він неодноразово звертався до ОСОБА_6 та наполягав, щоб вона також сплачувала половину квартирної плати та опалення, проте вона ігнорувала його вимоги. Тому, з метою уникнення накопичення боргів, йому довелось сплатити кошти за утримання частки у спільній власності відповідачки у розмірі 14 103, 54 грн., з яких: плата за утримання будинку та прибудинкової території, опалення, газопостачання, водопостачання та водовідведення.

Просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь кошти у розмірі 14 103,54 грн., що були витрачені на утримання її частки у спільній частковій власності, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму коштів, що були витрачені на утримання її частки у спільній частковій власності у розмірі 5 951,67 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги. При цьому, посилається на невірне застосування строків позовної давності судом, а саме невірне визначення періоду за який суду слід було застосувати ці строки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області було визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по ? частини за кожним (а.с. 4).

На підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо утримання майна, а саме квартири АДРЕСА_1, та з метою уникнення боргів, позивачем надані суду відповідні квитанції про сплату ним всіх житлово - комунальних послуг, включаючи газопостачання, водопостачання та водовідведення (а.с. 5-66).

Представником відповідача були надані суду квитанції про сплату ОСОБА_6 комунальних послуг з липня по вересень 2016 року у розмірі 225, 72 грн. за кожен вказаний місяць, на загальну суму 677,16 грн.

Також, не погоджуючись з позовною заявою представником відповідача під час судового засідання заявлено клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення з ОСОБА_6 коштів з 01.01.2011 року по 04.04.2014 року, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував, що з моменту набрання рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2011 року - 04 квітня 2011 року, почав спливати термін позовної давності щодо будь - яких майнових претензій ОСОБА_5 до ОСОБА_6

Під час розгляду справи, ОСОБА_5 не просив суд поновити строк позовної давності та не навів жодних поважних причин пропуску цього строку, а тому місцевий суд вважав необхідним застосувати строк позовної давності у цій частині вимог ОСОБА_5 та відмовити у стягненні на його користь з ОСОБА_6 коштів у зв'язку з утриманням нерухомого майна за період з 01.01.2011 року по 04.04.2014 рік.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції, в частині застосування строку позовної давності виходячи із наступного.

Не зрозумілим є відмова у стягненні з ОСОБА_6 грошових коштів на утримання квартири з 01.01.2011 року, оскільки ОСОБА_5 не просив стягнути з відповідачки кошти на утримання квартири з 01.01.2011 року.

Також, суд першої інстанції відмовляє у стягненні коштів за період з 01.01.2011 року по 04.04.2014 року, в іншому - вирішує задовольнити позовні вимоги за період з 01.05.2014 року по 01.10.2016 року, що відповідає лише 1 року та 5 місяцям до дня звернення до суду з позовом.

Враховуючи ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, то на думку колегії суддів, строк позовної давності підлягає застосуванню до платежів, які були сплачені понад 3 роки від дати звернення до суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами, які випливають з порушення боржником умов погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року (справа№ 6-116 цс 13), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки, позивач звернувся до суду за стягненням грошових коштів на утримання квартири 21.10.2016 року, то задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за період з 21.10.2013 року по 21.10.2016 року, тобто за три роки назад з часу звернення до суду з позовом, у розмірі 7 494,15 грн.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у спільній частковій власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Суд першої інстанції у своєму рішенні пославшись на ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України, зробив невірний висновок, що строк всіх майнових претензій позивача до відповідачки почав спливати 04 квітня 2011 року, оскільки оплата комунальних послуг здійснюється черговими щомісячними платежами, а відносини між позивачем та відповідачкою, які випливають із спільної часткової власності на даний час не припинені, тому майнові спори між ним можуть виникнути і в майбутньому.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.

Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач самостійно поніс витрати на утримання спільного майна з відповідачкою, то з неї слід стягнути на його користь, з врахуванням строку позовної давності 7 494,15 грн. (З останні місяці 2013 року) + 2384,27 грн.(2014 рік) + 2475,89 грн. (2015 рік) + 2090,41 грн. (2016 рік) - 225, 72 грн. (перплата).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального закону, тому його слід скасувати з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму коштів, що були витрачені на утримання її частки у спільній частковій власності у розмірі 7 494 (сім тисяч чотириста дев'яносто чотири) гривні 15 (п'ятнадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.А.Волохов

В.І.Олійник