Справа № 456/2824/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/783/4258/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в житло, зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 за первинним позовом задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_10 ключів від вхідних дверей даної квартири. Вселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_9 за зустрічним позовом про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним. Зазначає, що ОСОБА_4 залишила спірну квартиру ще у 2000 році після одруження та з того часу ні вона, ні її діти у цій квартирі не проживали. Стверджує, що неповнолітні діти ОСОБА_4 постійно проживають з її колишнім чоловіком ОСОБА_7 у АДРЕСА_2. Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 не було надано доказів її працевлаштування за кордоном та судом не було перевірено цю обставину. Посилається на те, що довідки, які суд першої інстанції взяв до уваги при вирішенні справи не відповідають дійсності, оскільки свідчать лише про реєстрацію ОСОБА_4 та її дітей у спірній квартирі, але не про проживання. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що спірна квартира складається всього з однієї кімнати - 15,5 кв.м., в якій проживають вона, її чоловік та діти. Вважає, що ОСОБА_4 потрібна лише реєстрація в її квартирі, а не проживання, щоб оформляти кредити по місцю реєстрації. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до довідок № 3602 від 15.09.2016р., № 3028 від 24.10.2016р., виданих житлово-експлуатаційною конторою № 4, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно проживають на АДРЕСА_1. Будинок належить міськвиконкому, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 Будинок ветхій (старий). На цій жилій площі проживають та прописані сім осіб.

Згідно з актом житлово-експлуатаційною конторою № 4 від 28.10.2016р. ОСОБА_4 яка зареєстрована на АДРЕСА_1 за вказаною адресою не проживала і не проживає по даний час.

Відповідно до копії закордонного паспорта ОСОБА_4 періодично перебувала на роботі в Республіці Польща.

Згідно з свідоцтвами про народження НОМЕР_1 від 25.07.2002р. та НОМЕР_2 від 04.12.2003р. батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 27.11.2007р., останній присвоєно прізвище ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 05.04.2007р., актовий запис № 185.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 22.11.2016р. орендованої квартири в якій проживає сім»я ОСОБА_4, встановлено, що умови проживання задовільні. За результатами бесіди з ОСОБА_12 та ОСОБА_4 стало відомо, що між родичами ОСОБА_4 тривають сварки щодо спільного майна та житла, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до листа виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 1050/3.17 від 08.12.2016р. служба у справах дітей виконкому провела обстеження житлово-побутових умов в орендованій квартирі в якій проживає сім'я ОСОБА_4, умови проживання задовільні, із розмови з батьками встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 давно відбувається спір щодо житла, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтвами про народження НОМЕР_4 від 14.09.2012р. та НОМЕР_5 від 16.01.2004р. батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є ОСОБА_14 та ОСОБА_2.

ОСОБА_4 зверталась до Стрийського відділу поліції Головного управління національної поліції Львівської області з заявою, в якій просила прийняти міри до сестри ОСОБА_2 яка не пускає її в квартиру, обзиває нецензурними словами та не дає ключі від квартири, про що свідчить відповідь на заяву № 7116 від 28.04.2016р., згідно якої в діях останньої відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.03.2015р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. залишено без змін.

Відповідно до листів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2016 року, 17.01.2017 року ОСОБА_4 порушила зобов'язання за кредитним договором № SAMDN0510, в результаті чого у неї виникла заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, та про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 створюються перешкоди в користуванні спірною квартирою та, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано суду достатніх належних та допустимих доказів, які б свої сукупності були достатніми для висновку про відсутність ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей без поважних причин у спірному житлі понад строк, визначений ст. 71 ЖК України.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають положенням закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пунктом 10 постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

А відтак, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони по справі є рідними сестрами, між ними існують неприязні стосунки, що ОСОБА_2 заперечує проти проживання її сестри ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі, а також що впродовж тривалого часу ОСОБА_4 періодично виїжджає на заробітки за кордон, що вона разом із колишнім чоловіком та неповнолітніми дітьми винаймають житло, оскільки іншого житла не має, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність первісного позову та недоведеність зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що неповнолітні діти ОСОБА_4 постійно проживають з її колишнім чоловіком ОСОБА_12 у АДРЕСА_2, що ОСОБА_4 не було надано доказів її працевлаштування за кордоном та судом не було перевірено цю обставину не можуть прийматись до уваги, оскільки в справі безспірно встановлено, що користування квартирою АДРЕСА_2 проводиться на правах оренди, а факт тривалого перебування ОСОБА_4 за кордоном підтверджується даними ксерокопії паспорта останньої (а.с.45).

Також не може прийматись до уваги твердження в апеляційній скарзі, що спірна квартира складається всього з однієї кімнати - 15,5 кв.м., в якій проживають вона, її чоловік та діти, та, що ОСОБА_4 потрібна лише реєстрація в її квартирі, а не проживання, щоб оформляти кредити по місцю реєстрації, оскільки, крім спірної квартири, ОСОБА_4 іншого житла не має, а факт оформлення кредиту не стосується житлових правовідносин, що склались між сторонами.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.