Справа № 219/2246/17
Провадження № 2/219/1971/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіній М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив надати йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 2 грудня 2006 року.

В обґрунтування позову вказує, що 2 грудня 2006 року помер його батько - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку № 3 по вул. Франка у м. Соледар Донецької області. Окрім позивача серед спадкоємців першої черги є відповідач ОСОБА_2, дружина померлого батька та відповідно мачуха позивача. На час смерті батька позивач проживав за іншою адресою, і тому, відповідно до діючого законодавства, повинен був протягом 6 місяців подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак вчасно він це зробити не зміг через хворобу, а відповідач на час смерті була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_3, і вважається такою, що прийняла спадщину, та після звернення до нотаріальної контори, нотаріусом їй було видане свідоцтво про право на спадщину. Так відповідно до даних, що містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач - ОСОБА_2 є власником будинку № 3 по вул. Франка у м. Соледар Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину, 1- 4535, від 26.10.2010 року, виданого Першої Артемівською державною нотаріальної конторою. Позивач неодноразово просив відповідача зявитись до нотаріальної контори для того, щоб засвідчити її згоду на подання ним заяви про прийняття спадщини, однак вона відмовляється це зробити, посилаючись то на брак часу, то на інші причини, через що він вимушений звертатись до суду з цим позовом.

Причиною, через яку позивач не зміг вчасно подати заяву до нотаріальної контори стала хвороба, яка потребувала оперативного лікування і значних для його сімї грошових витрат. В травні 2007 року він став почувати себе погано через болі у спині і звернувся за медичною допомогою до лікарні за місцем проживання, було діагностовано хворобу - гнійний епітеліальний куприковий хід, яка потребувала оперативного лікування в умовах амбулаторії. 25 травня 2007 року мене було прооперовано, однак рани після операції не загоювались швидко і післяопераційний період виявися більш тривалим ніж звичайно, а тому він вимушений був постійно відвідувати лікарню та отримувати подальше лікування. Також через брак коштів на лікування, позивач вимушений був позичати гроші, які потім віддав протягом року. Таким чином, несподівана і досить гривата хвороба і стала тією поважною причиною, через яку позивач не зміг вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вказане і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, та визнати поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином. Крім того, 27.06.2017 року від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у звязку з похилим віком та незадовільним станом здоровя, зазначила, що позов не визнає у повному обсязі. 27.06.2017 року надала суду заперечення на позов, вказуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та недоведеними. Пояснила, що 2.12.2006 року помер її чоловік та батько позивача ОСОБА_3. Після похорон позивач відмовився приймати спадщину після смерті батька. До нотаріуса позивач йти не бажав, писати заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька він не хотів. За таких обставин вона одна, у встановленому законом строку, звернулася до нотаріуса, прийняла та оформила спадщину. Жодних претензій з боку позивача не було. Через 4 роки, взимку 2011 року, вона з власної ініціативи склала заповіт в Першій державній нотаріальній конторі м. Бахмут, на все її майно на користь онука, сина позивача ОСОБА_5 Позивач знав про цей заповіт та не заперечував проти його складення. Все було добре, але позивач, з невідомих причин у квітні 2017 року почав погрожувати їй, що забере будинок, викрав заповіт, і звернувся до суду з вказаним позовом про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини, через 10 років після смерті батька, без жодної поважної причини.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, з підстав, на які посилалася відповідач ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, та оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився у м. Соледар 3 січня 1968 року, актовий запис про народження № 9, батькам дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7, згідно свідоцтва про народження І-АВ № 230018, виданого 23.01.1968 року (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 26.07.1974 року (серія І-НО № 473427), 26 липня 1974 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (відповідачем), актовий запис 58. Після укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на «Ємченко» (а.с.77).

2 грудня 2006 року у м. Соледар Донецької області помер батько позивача ОСОБА_3 у віці 63 років, про що в Книзі реєстрації смертей 2006 року грудня місяця 4 числа зроблено відповідний актовий запис за № 243 та видано Соледарською міською радою Донецької області свідоцтво про смерть серії І-НО № 160066 (а.с.6).

Спадкоємцями першої черги на майно померлого ОСОБА_3 є позивач (син) ОСОБА_1 та відповідач (дружина) ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 3, який розташований в м. Соледар Донецької області по вул. Франка.

Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 8.09.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3700, та свідоцтва про право на спадщину за законом (серія АВЕ № 116346) від 18.02.2000 року, зареєстрованого у реєстрі за № 213, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27539059 від 5.10.2010 року (а.с.78-80).

Відповідно до витягу з домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку № 3 по вул. Франка, розпочатої 29.06.1956 року, за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.85-87).

Оскільки відповідач на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом з ним, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину за законом.

Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини, згідно зі статтею 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з наданої інформації Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою від 19.09.2017 року (№1566/01-16), 26.10.2010 року нотаріальною конторою була заведена спадкова справа на майно ОСОБА_3, який помер 2 грудня 2006 року, № 645/2010 (а.с.69).

Відповідач ОСОБА_2 15.09.2010 року звернулася до Першої Артемівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.73).

26 жовтня 2010 року державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з жилого будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в Донецькій області, в м. Соледар, вул. Франка, буд. 3 на земельній ділянці розміром 1250 кв.м (зареєстроване в реєстрі за № 1-4535) (а.с.92) та грошові внески з належними до них відсотками та компенсаційними рахунками (зареєстроване в реєстрі за № 1-4536) (а.с.93).

Від інших спадкоємців заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 82046338 від 9.03.2017 року будинок за адресою: Донецька область, м. Соледар, вул. Франка, буд. 3 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про права на спадщину, виданого Першою артемівською державною нотаріальною конторою 26.10.2010 року (а.с.9).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК).

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі абз. 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

До такого ж висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, враховуючи роз'яснення, надані в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладені в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

В судовому засіданні позивач вказав, що причиною того, що він вчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, стала хвороба, яка потребувала оперативного лікування і значних для його сімї грошових витрат. В травні 2007 року він став почувати себе погано через болі у спині і звернувся за медичною допомогою до лікарні за місцем проживання, було діагностовано хворобу - гнійний епітеліальний куприковий хід, яка потребувала оперативного лікування в умовах амбулаторії. 25 травня 2007 року його було прооперовано, однак рани після операції не загоювались швидко і післяопераційний період виявися більш тривалим ніж звичайно, а тому він вимушений був постійно відвідувати лікарню та отримувати подальше лікування. Також через брак коштів на лікування, позивач вимушений був позичати гроші, які потім віддав протягом року. Також, на підтвердження цього суду були надані копії з медичної картки позивача, згідно з якими він з 25.05.2017 року по 6.06.2007 року проходив лікування (а.с.7-8).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання вказав, що він працював разом з позивачем ОСОБА_1 на ДП «Артемсіль». В 2007 році він дав позивачу у борг гроші на лікування, які протягом року він йому повернув. Ніяких медичних документів позивач йому не показував.

Разом з тим, позивач не надав жодного доказу та не зазначив про існування доказів на підтвердження поважних причин, які утруднювали йому можливість звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини напротязі подальших 11 років, після 6.06.2007 року до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК.

Позивачем не були надані докази, які б підтверджували його позицію та поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Однак, всупереч зазначеним вимогам, позивачем суду не надано доказів, які б підтверджувати наявність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач обмежився лише посиланням на наявність причин пропуску, однак суд вважає їх непереконливими.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд виходить з встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Так, поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини можна вважати: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

В свою чергу, позивачем були надані докази про хворобу та знаходження на лікуванні лише за період з 25.05.2007 року по 6.06.2007 року.

На підтвердження своїх вимог про наявність поважних причин, які позбавили позивача можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини за період з червня 2007 року по теперішній час, суду не надано жодних доказів та не зазначено про їх існування.

Між тим, в разі наявності спору з відповідачем з приводу спадкового майна, який, як вбачається з пояснень сторін існує, позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 2.12.2006 року.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1223, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя

ОСОБА_11