АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2017 року,

встановила:

У вересні 2016 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 04 грудня 2013 року між банком та Залізко (тепер ОСОБА_2) І. І. укладено кредитний договір №910.25185, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 72334 грн 80 коп. на придбання транспортного засобу GEELY МК Cross, 2013 року випуску, реєстраційний №СЕ6503ВС строком на 84 місяці зі сплатою 21,99 процентів на рік.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 02 вересня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 157 023 грн 94 коп., з яких: 63 695 грн 82 коп. - основна заборгованість, 4 927 грн 86 коп. - прострочена заборгованість, 32 704 грн 91 коп. прострочені проценти, 1410 грн 47 коп. строкові проценти, 54 284 грн 88 коп.- пеня за період з 03 вересня 2015 року по 02 вересня 2016 року.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Ідея Банк» просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 023 грн 94 коп. та судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 предявила зустрічний позов про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення прав.

Посилаючись на неправомірне підвищення процентної ставки з 21,99 до 25,94% в силу недотримання процедури повідомлення позичальника про це, просила захистити її права як споживача шляхом поновлення порушеного права, а саме, зобов'язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №910.25185 від 04 грудня 2013 року за кожний період нарахування платежів та за кожний період сплати заборгованості відповідно до процентної ставки у розмірі 21.99% річних, яка була узгоджена сторонами договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2017 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 023 грн 94 коп.

Стягнуто з відповідачки на користь банку витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 355 грн 36 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову не відповідає.

Задовольняючи первісний позов банку у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, з того, що відповідачка має заборгованість, яка підлягає стягненню, відповідно до наданого банком розрахунку.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині обсягу задоволення первісного позову банку.

У справі встановлено, що 04 грудня 2013 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір №910.25185, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 72334 грн 80 коп. на придбання транспортного засобу GEELY МК Cross, 2013 року випуску, реєстраційний №СЕ6503ВС строком на 84 місяці зі сплатою 21,99 процентів на рік.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 02 вересня 2016 року утворилася заборгованість.

Факт неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та наявності заборгованості не заперечує й відповідачка, проте вона не погоджується з розміром нарахованої банком заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

За нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Проте на порушення норм процесуального права суд першої інстанції не установив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив належним чином заперечень відповідачки проти позову та не зазначив обставин і фактів на їх спростування, зокрема, щодо нарахування банком підвищених процентів за користування кредитними коштами, та у зв'язку з цим не з'ясував питання про дійсний розмір кредитної заборгованості та її складових.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що мало місце порушення відповідачкою умов кредитного договору, що полягало у невиконанні договірних зобов'язань у визначений договором строк, проте належним чином не перевірив доводів відповідачки про неправильність наданого банком розрахунку заборгованості з огляду на неправомірне підвищення процентної ставки з 21,99 до 25,94%.

Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачена можливість збільшення банком процентної ставки за користування кредитом (п. 1 § 8).

Суд першої інстанції виходив з того, що банком на адресу відповідачки надіслано повідомлення про зміну процентної ставки з 21,99 до 25,94%, що дає підстави для нарахування заборгованості за період з 05 червня 2014 року зі ставки 25,94 проценти за рік.

Проте за змістом п. 1 § 8 кредитного договору сторони передбачили, що необхідним та достатнім підтвердженням отримання позичальником повідомлення банкоу є бланк повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 14 грудня 2016 року в справі № 6-2315цс16 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

У справі, що переглядається, банком надано докази про відправлення на адресу відповідачки листа про зміну умов кредитного договору (про збільшення процентної ставки), проте ним не доведено факту його вручення відповідачці під розписку.

За наведених обставин, розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, слід проводити, виходячи з процентної ставки 21,99% за весь період користування кредитом.

З наявних у справі уточнених розрахунків (а.с. 166), виписок з особового рахунку відповідачки (а.с.60-61) вбачається, що станом на 02 вересня 2016 року за відповідачкою рахується основна заборгованість за кредитом 58 106 грн 48 коп., - прострочена заборгованість 10 517 грн 20 коп.

Щодо розміру заборгованості за процентами, то виходячи з процентної ставки у 21,99% він становить 28 007 грн 58 коп., з яких прострочені проценти 26 811 грн 94 коп, строкові проценти 1 195 грн 68 коп.

З огляду на визначення заборгованості за процентами, виходячи з процентної ставки 21,99%, підлягає зміні і розмір пені.

Виходячи з уточненого розрахунку заборгованості, який відповідає умовам договору і правильність якого відповідачкою не спростовано, розмір пені за період з 03 вересня 2015 року по 02 вересня 2016 року складає 52 706 грн 48 коп., в т.ч. за прострочений кредит: з першого дня 3 602 грн 08 коп., з шістдесят першого дня 10 168 грн 80 коп., за прострочені проценти: з першого дня - 9 888 грн 57 коп., з шістдесят першого дня 29 047 грн 03 коп.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення первісного позову. Зокрема, позов банку слід задовольнити частково: стягнути з відповідачки на користь позивача 149 337 грн 74 коп. - заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості: 68 623 грн 68 коп. за кредитом, 28 007 грн 58 коп. за процентами, 52 706 грн 48 коп. пеня.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянт посилається на допущені позивачем арифметичні помилки при підрахунку кінцевої суми при складанні окремих видів заборгованості.

Проте під час апеляційного розгляду ці розбіжності було усунуто й банком наведено належні суми складових боргу та їх розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідачка аналізує зміст норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в контексті його застосування до договору фінансового лізингу, однак, предметом спору у справі не є договір фінансового лізингу.

Безпідставним є також посилання апелянта на норму ст. 19 вказаного Закону, оскільки вона не регулює спірних відносин за кредитним договором.

Апелянт посилається на правові підстави недійсності правочину, правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-40цс13, проте ці доводи виходять за межі вимог первісного та зустрічного позовів.

Водночас апеляційний суд частково враховує доводи апелянта про наслідки неотримання відповідачкою листа про збільшення процентної ставки за кредитним договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для задоволення зустрічного позову.

Вимоги зустрічного позову про покладення на банк обовязку здійснити перерахунок заборгованості є по суті запереченням проти первісного позову, самостійного значення не мають, а тому задоволенню не підлягають.

При вирішенні первісного позову апеляційний суд врахував доводи відповідачки про необхідність визначення розміру заборгованості, виходячи з процентної ставки у 21,99%.

Вирішивши спір за первісним позовомта визначивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд не має підстав для покладення на банк обовязку здійснення відповідного перерахунку, оскільки спір з приводу цього вже вирішено у рамках розгляду по суті первісного позову.

З урахуванням характеру цивільно-правого спору заявлені відповідачкою вимоги за зустрічним позовом суперечать нормі ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову слід залишити без змін.

Відповідно до норми ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зважаючи, що процент задоволення позову банку складає 95,10%, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» слід стягнути 2239 грн 94 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання позову (95,10% від 2355,36), а з ПАТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 126 грн 95 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (4,9% від 2590,90).

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення первісного позову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьПублічного акціонерного товариства «Ідея Банк» 149 337 (сто сорок девять тисяч триста тридцять сім) гривень 74 коп. - заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості: 68 623 гривні 68 коп. за кредитом, 28 007 гривень 58 коп. за процентами, 52 706 гривень 48 коп. пеня.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - 2239 (дві тисячі двісті тридцять девять) гривень 94 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 126 (сто двадцять шість) гривень 95 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О.О. Одинак

ОСОБА_3