печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 серпня 2017 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.

секретаря судових засідань - Медведєвій М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 квітня 2015 року зі змінами від 29 квітня 2015 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 7 644 000,00 грн. ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ ГМУ УМВС України в Полтавській області 15.01.1998р., РНОКПП: НОМЕР_2) перед ОСОБА_2 (цаспорт НОМЕР_4, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 16.04.1998р., РНОКПП: НОМЕР_3) за договором позики від 25 грудня 2014 року зі змінами від 29 квітня 2015 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: нежитлового приміщення №49. загальною площею 69.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 3 133 344,00 грн..

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 25.12.2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США. Строк виконання зобов'язання був встановлений до 29.04.2015р. 29.04.2015р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін до вказаного вище договору позики, які полягали в збільшенні суми позики до 300 000 доларів США та збільшенні строку виконання зобов'язання до 29.05.2015р. 28.04.2015р. між позивачем та відповідачем для забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання позики був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано майно: нежитлове приміщення №49, загальною площею 69,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 29.04.2015р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін до вказаного вище договору іпотеки, які полягали в забезпеченні предметом іпотеки збільшеного зобов'язання позики, посилання на яке міститься вище. Зобов'язання позики збільшилося в розрізі строку виконання - до 29.05.2015р., та в розрізі суми зобов'язання - 300 000 доларів США. Вищевказане зобов'язання позики відповідачем, в строки передбачені договором позики, не виконано повністю. 22.06.2015р. позивачем, на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», була пред'явлена відповідачу вимога про усунення порушення зобов'язання позики та про попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов'язання.

Станом на день подання позовної заяви зобов'язання позики не виконано, грошові кошти не повернені і борг відповідача перед Позивачем становить 300 000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 7 644 000,00 грн. (1 долар США = 25.48 грн.).

В судовому засідання позивач та його представник не з'явились, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 25.12.2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики за яким позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність суму в гривні, а саме 2 365 500 еквівалентну 150 000 доларів США, з зобов'язанням забезпечити позику майном. 28.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 69,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення Нежитлове приміщення, яке є предметом цього договору, належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 35873543, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 03.04.2015р. Реєстраційний помер об'єкта 00 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35873827 від 03.04.2015р. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 9276346. Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за Договором позики від "25" грудня 2014 року, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем на суму 150 000 доларів США, що на день укладання цього договору становить 3 435 000 гривень 00 копійок, зі строком повернення не пізніше "29" квітня 2015 року, а відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням Основного зобов'язання, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Після чого позику було збільшено до 300 000 доларів США еквівалентну 4 731 00 грн..

Як визначено ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе за договором позики грошей від 25.12.2014 року зобов'язання виконав належним чином, передав у власність відповідача суму в гривні, а саме 2 365 500 еквівалентну 150 000 доларів США. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав.

Згідно звіту про оцінку майна складений 20.07.2017 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №181/16 від 01.03.2016р.), ринкова вартість нежитлового приміщення, загальною площею 69,5 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, прим. 49, становить 3 133 344 грн. 00 коп..

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження сплати заборгованості ОСОБА_3 не надав.

У п. 1 договору позики грошей сторони погодили, що виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна.

Як визначено ст.. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Як визначено у ст.. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції Верховного суду Україні у справі за № 6-504 цс16 від 14.12.2016 року статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов'язки іпотекодавця.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-61цс15 від 27.05.2015 року, положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Так, оскільки в момент настання терміну виконання ОСОБА_3 зобов'язання за договором позики грошей вказане зобов'язання останнім не було виконано, на виконання умов іпотечного договору, 22.06.2015 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення, в якій зазначалось, що борг відповідача станом на 22.06.2015 року становить 300 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22.06.2015 року становить 6 480 000, 00 грн. та попередив, що у разі непогашення заборгованості в повному обсязі ОСОБА_2 буде змушено звернути стягнення на предмети іпотеки. Вказана вимога була одержана ОСОБА_3, про що свідчить його відповідь на вимогу від 03.07.2015р., проте, залишена останнім без виконання. Відтак, у ОСОБА_2 виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нежитлове приміщення №49, загальною площею 69.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження сплати заборгованості в розмірі 300 000,00 доларів США, ОСОБА_3 не надав. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 квітня 2015 року зі змінами від 29 квітня 2015 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 7 770 000,00 грн. ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ ГМУ УМВС України в Полтавській області 15.01.1998р., РНОКПП: НОМЕР_2) перед ОСОБА_2 (цаспорт НОМЕР_4, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 16.04.1998р., РНОКПП: НОМЕР_3) за договором позики від 25 грудня 2014 року зі змінами від 29 квітня 2015 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: нежитлового приміщення №49. загальною площею 69.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 3 133 344,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6 890,00грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 634, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст..ст. 7, 33, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 -215, 223-228 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки- задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 квітня 2015 року зі змінами від 29 квітня 2015 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 7 770 000,00 грн. ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ ГМУ УМВС України в Полтавській області 15.01.1998р., РНОКПП: НОМЕР_2) перед ОСОБА_2 (цаспорт НОМЕР_4, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 16.04.1998р., РНОКПП: НОМЕР_3) за договором позики від 25 грудня 2014 року зі змінами від 29 квітня 2015 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: нежитлового приміщення №49. загальною площею 69.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на електронних торгах за вартістю визначеної в оцінці предмета іпотеки у розмірі 3 133 344, 00 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 890,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Печерського районного суду міста Києва.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Т.В.