Справа № 689/57/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2017 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий-суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря Кушнір О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 103127,18 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 24 лютого 2016 року між ним та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 3500 доларів США із терміном повернення до 24 листопада 2016 року.

Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 3500 доларів США, що становить 94126,05 грн., основного боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 25.11.2016 по 29.12.2016 в сумі 9001,13 грн.

В ході судового розгляду позивач та його представник зменшили позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просили стягнути з відповідача 3000 доларів США, що становить 80879,60 грн., основного боргу, пеню за період з 25.11.2016 по 06.06.2017 в сумі 11741,65 грн., інфляційні нарахування з грудня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 4903,62 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 25.11.2016 по 06.06.2017 в сумі 1286,45 грн., а всього 98811,32 грн.

Зокрема, позивач пояснив, що він мав намір укласти з відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу, який належав відповідачу. Однак, так як у ОСОБА_3 була заборгованість перед банком за кредитним договором, то останній попросив позичити йому грошові кошти, еквівалентні 3000 доларам США, щоб погасити кредит, на що він погодився, і дав відповідачу вказану суму, про що той написав відповідну розписку. Між ним та відповідачем була домовленість, що після погашення заборгованості перед банком ОСОБА_3 продасть йому автомобіль, однак договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений не був, а відповідач відмовився повернути отримані в позику грошові кошти.

Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він мав намір продати автомобіль, який він взяв в кредит, про що розмістив відповідне оголошення. До нього зателефонував позивач, вони зустрілися і мати позивача дала йому грошові кошти в сумі 3000 доларів США, як завдаток за автомобіль. Договір позики він підписав, щоб підтвердити свої наміри продати автомобіль, а також йому були необхідні грошові кошти щоб закрити заборгованість по кредиту за транспортний засіб.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі безвідсотковий договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 81000,00 грн., що було еквівалентно на дату укладення договору 3000 доларів США, зі строком повернення до 26 листопада 2016 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов ОСОБА_3 була видана позикодавцю розписка від 24.02.2016.

Вказані обставини підтверджуються договором позики та борговою розпискою, які були оглянуті судом, і в яких зазначені сторони зобов'язання, грошова сума, яка передається, а також є особистий підпис позичальника (а.с. 6,7).

Також, суд враховує, що саме позивачем була надана суду боргова розписка, а відповідачем не було надано будь-яких доказів про виконання своїх зобов'язань за договором, що свідчить про продовження існування боргових зобов'язань між позивачем та відповідачем.

Станом на 26 листопада 2016 року взятих на себе зобов'язань за договором позики відповідач не виконав та не повернув позивачу отримані від нього грошові кошти в сумі 81000 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення № 491-IV від 06.02.2003 (далі Закон №491-IV) індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Статтею 3 Закону №491-IVвизначено, що індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст. 4 вказаного закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Враховуючи викладене, розмір індексації за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання в сумі 81000 грн. за період з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно становить 4721,08 грн. (100,9% х 101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9%) 81000) - 81000).

В той же час, з урахуванням заявлених позивачем вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 4903,62 грн.

Крім того, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1285,00 грн. (81000,00 грн. х 3% х 193) : 365)), за період з 25 листопада 2016 року по 06 червня 2017 року.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договором позики (ч. 2) передбачено, що особа, винна в неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошей, має сплатити пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочки.

В той же час позивач просить стягнути з відповідача за невиконання грошового зобов'язання пеню за період з 25.11.2016 по 06.06.2017 в сумі 11741,65 грн.

В обґрунтування вказаної суми позивач послався на те, що її розмір був розрахований згідно із ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996 № 543/96-ВР, відповідно до якого розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за невиконання грошового зобов'язання за період з 25.11.2016 по 06.06.2017 із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у вказаний період, в сумі 11732,78 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3000 грн. на правову допомогу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 48 постанови №10 від 17.10.2014 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем та його представником не надано належного розрахунку витрат на правову допомогу та відсутнє документальне підтвердження таких витрат, то відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування таких витрат.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконувалися умови договору позики в частині погашення заборгованості перед позивачем за отримані грошові кошти, а тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 98721,40 грн., яка складається із 81000,00 грн. основного боргу, 4703,62 грн. - індексація за прострочення виконання грошового зобов'язання, 11732,78 грн. пеня та 1285,00 грн. - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання.

Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 986,92 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 526, 610, 625, 1046 -1050 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 158, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (ід.н. НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 (ід.н. НОМЕР_2), заборгованість за договором позики від 24 лютого 2016 року, а саме: 81000,00 грн. - основний борг, 4703,62 грн. - індексація за прострочення виконання грошового зобов'язання, 11732,78 грн. пеня та 1285,00 грн. - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання, а всього 98721,40 грн. (дев'яносто вісім тисяч сімсот двадцять одна гривна сорок копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 986,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов