Провадження № 6/761/88/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про розірвання договорів банківських рахунків, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в особі головного державного виконавця Чернової Людмили Володимирівни (далі - Заявник), 21 листопада 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів банківських рахунків, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Заявник свою заяву обґрунтовує тим, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 50292074 по примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/18045/14-ц, виданого 30 жовтня 2015 року, про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12 444 долари США 52 центи та 11 955 грн. 23 коп., яке приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 11355726, відкритого у відділі відносно боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», до складу якого на теперішній час входить більше, ніж 500 виконавчих проваджень на загальну суму боргу 35 869 646 грн. 70 коп., 2 111 256 доларів США 13 центів, 216 268, 43 Євро, 5 543,36 руб. Заявник зазначив, що існують обставини, які ускладнюють виконання вимог вищезазначених виконавчих документів, оскільки події, пов'язані з політичною кризою, воєнними діями на сході України та окупацією Автономної Республіки Крим призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з цим, з метою збереження ліквідності банку, та можливістю погашення заборгованості по кредитам, ПАТ КБ «ПриватБанк» змушений був звернутися до Національного банку України для отримання рефінансування, а саме, ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав додаткові угоди з Національним банком України про продовження строків погашення кредитів рефінансування. Заявник зауважив, що з метою недопущення розвалу банківської системи та всієї фінансової системи України в цілому, Національний банк України проводить регулювання діяльності банків, зокрема ввів обмеження на одноразову видачу вкладів в іноземній валюті та надав у 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» рефінансування (стабілізаційні кредити) на загальну суму 14 065 000 000 грн. з погашенням наданих коштів до 06 квітня 2017 року. Тим самим Національний банк України фактично підтвердив обставини, які утруднюють чи роблять неможливими роботу банків України в даний період. Просив суд ухвалити судове рішення про відстрочення виконання судового рішення Шевченківського районного суду м.Києва по справі № 761/18045/14-ц, строком на один рік або при відсутності таких обставин, відмовити у відстроченні виконання даного судового рішення.

Заявник просив суд розглядати заяву за відсутності представника Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Представник стягувача у судовому засіданні у задоволенні заяви просив відмовити. Пояснив суду, що фактично відсутні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення. Зауважив, що заяви керівництва ПАТ КБ «ПриватБанк», поширені широкому загалу, у тому числі, у мережі Інтернет, повністю спростовують доводи представника банку, зазначені у заяві при зверненні до суду.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Заявника на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника стягувача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом частини 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно зі статтею 373 Цивільного кодексу України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Судом встановлено, що у червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів банківських рахунків, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона має поточні рахунки, відкриті в Кримському регіональному управлінні Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», до яких емітовано платіжні картки. Відповідно до довідки Кримського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 15 травня 2014 року, залишки грошових коштів на її рахунках становлять 12 444 долари 52 центи США та 11 955 грн. 23 коп. У березні 2014 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було незаконно обмежено доступ до належних їй грошових коштів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд розірвати договори банківських рахунків, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 12 444 долари 52 центи США та 11 955 грн. 23 коп. та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін згідно ухвали Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року та ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року, позов задоволено частково, зокрема, присуджено розірвати договори банківських рахунків та стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12 444 долари 52 центи США та 11 955 грн. 23 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 109-112; 158-159; 203-204).

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що події, пов'язані з політичною кризою, воєнними діями на сході України та окупацією Автономної Республіки Крим призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», що спричинило певні труднощі в роботі даної фінансово-кредитної установи. У зв'язку з чим, наразі, виконати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року не є можливим.

Суд критично оцінює та не погоджується із такою позицією представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За змістом частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі статтею 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За змістом частин першої та третьої статті 1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, за змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При виникненні цивільно-правових відносин між стягувачем та боржником, останній порушив вищевказані норми діючого законодавства, у зв'язку з чим, за захистом свого порушеного права стягувач звернулася до суду із позовом, який було задоволено частково.

За змістом частини першої пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 58 та статті 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи все вищевикладене, беручи до уваги фактичні обставини справи, встановлені судом, а також надані особами, що беруть участь у справі, докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що Заявник не довів наявність дійсних обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, у зв'язку з чим, заява задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 317, 319, 321, 526, 610, 1066, 1067, 1074, 1075 Цивільного кодексу України, статей 1, 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 212, 373 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про розірвання договорів банківських рахунків, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - в і д м о в и т и.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :