Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/1206/16 головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/778/2326/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та міського голови м. Енергодара ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Енергодарського міського голови ОСОБА_4, Комунального підприємства «Ритуал» Енергодарської міської ради про визнання контракту укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Енергодарського міського голови ОСОБА_4, Комунального підприємства «Ритуал» Енергодарської міської ради про визнання контракту укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що він працював на посаді директора Комунального підприємства «Ритуал» з 23 квітня 2009 року за укладеним з ним Енергодарським міським головою контрактом, який неодноразово переукладався. Останній контракт з ним укладено 06.06.2013 року на строк до 31 липня 2016 року. Згідно з п. 1 розпорядження Енергодарського міського голови ОСОБА_4 від 19.07.2016р. № 22-кп «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора комунального підприємства «Ритуал» його звільнено з посади директора з 01 серпня 2016р. у звязку з закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки строк дії контракту з ним неодноразово продовжувався на підставі розпоряджень міського голови, тому за положеннями ч. 2 ст. 39-1 КЗпП вважається, що договір з ним є укладеним на невизначений строк. Також вважає, що функція управління підприємством не підпадає під дію статті 23 КЗпП, та законами не передбачена контрактна форма трудового договору для керівників комунальних підприємств, тому з ним не можна було укладати строковий трудовий договір, зокрема, у контрактній формі.

У звязкау з заначеним, позивач просив суд визнати контракт (строковий трудовий договір) від 23 квітня 2009 року, укладений між ним та Енергодарським міським головою ОСОБА_7, безстроковим; скасувати розпорядження Енергодарського міського голови ОСОБА_4 від 19.07.2016р. № 22-кп про звільнення його з роботи з 01.08.2016р.; поновити його на посаді директора Комунального підприємства «Ритуал» з 02.08.2016р.; стягнути з Комунального підприємства «Ритуал» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 83 723,44 грн.; стягнути з міського голови ОСОБА_4 на його користь 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Енергодарського міського голови ОСОБА_4 від 19.07.2016р. № 22-кп «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора комунального підприємства «Ритуал».

Стягнуто з комунального підприємства «Ритуал» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.08.2016р. по 14.02.2017р. в сумі 83 723,44 грн., з якої підлягає утриманню ПДФО в розмірі 18% та військовий збір в розмірі 1,5%.

24 лютого 2017р. ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити три позовні вимоги, які не були вирішені судом при розгляді справи, а саме: про визнання контракту (строкового трудового договору) від 23 квітня 2009р., укладеного між ним та Енергодарським міським головою ОСОБА_7., безстроковим; поновлення його на роботі на посаді директора КП «Ритуал» з 02.08.2016р.; стягнення з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 квітня 2017р. в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання контракту (строкового трудового договору) від 23 квітня 2009 року, укладеного між позивачем та Енергодарським міським головою ОСОБА_7, безстроковим; поновлення його на посаді директора Комунального підприємства «Ритуал» з 02.08.2016 року; стягнення з ОСОБА_4 на його користь 10 000.00 грн. моральної шкоди та допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі на рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 міський голова м. Енергодара ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 вказує, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, положень Статуту і контракту, а тому у суду не було підстав для визнання розпорядження про звільнення позивача незаконним та для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому просить рішення в частині задоволення позову скасувати та відмовити в позові в повному обсягу.

КП «Ритуал», будучи належним чином повідомлене про день, час та місце розгляду справи, про що мається зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, до судового засідання апеляційного суду свого представника не направило, клопотань про відкладення розгляду справи не спрямувало, про причини неявки не повідомило. Тому апеляційний розгляд здійснено у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності представника КП «Ритуал».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Енергодарського міського голови ОСОБА_8 має бути задоволена з наступних під-став.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий на посаду директора Комунального підприємства «Ритуал» 23 квітня 2009 року за контрактом, укладеним між ним та Енергодарським міським головою ОСОБА_7 Розпорядженнями міського голови термін перебування ОСОБА_2 на посаді директора декілька разів продовжувався, у зв»язку з чим контракт переукладався на новий строк. Останній контракт № 61 з позивачем укладено 06.06.2013р. на строк до 31 липня 2016 року ( а.с. 5).

Розпорядженням Енергодарського міського голови ОСОБА_4 від 19.07.2016р. № 22-кп «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора комунального підприємства «Ритуал», ОСОБА_2 звільнено з посади директора 01 серпня 2016р. у звязку з закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 9).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині визнання незаконним та скасування вказаного розпорядження про звільнення позивача, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності закону, яким передбачена обов»язкова контрактна форма трудових відносин з керівниками підприємств комунальної форми власності, а також не мається підстав, передбачених ст. 23 КЗпП України, для укладення з такими керівниками строкового трудового договору. Також суд вважав, що, оскільки дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем, продовжувалась декілька разів, то у відповідності до вимог ст. 39-1 КЗпП цей договір вважається укладеним на невизначений строк.

Проте колегія визнає такі висновки суду помилковими, виходячи з наступних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Аналізуючи законодавче врегулювання контрактної форми трудових відносин в Україні, суд першої інстанції послався на роз»яснення Конституційного Суду України від 01.08.2013р. № 22-14-17/1749 «Щодо укладення контрактів з керівниками», згідно з яким законодавством не визначено порядок укладення контрактів з керівниками підприємств, установ, організацій, заснованих на комунальній власності територіальної громади, та не затверджено типових форм контрактів з такими керівниками.

Відповідно до положень ст. 69 ЗУ «Про Конституційний Суд України» N 422/96-ВР, 16.10.1996р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення оскаржуваного рішення суду, ріш ення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Проте, вказаний Закон не надає обов»язкового характеру роз»ясненням Конституційного Суду України. До того ж, у вищенаведеному роз»ясенні зазначено, що чинне трудове законодавство не повною мірою врегульовує порядок укладання контрактів, зокрема, з керівниками підприємств комунальної форми власності.

В такому разі, коли трудове законодавство не повною мірою регулює будь-яке питання, застосуванню підлягають інші нормативні акти загального характеру, які регулюють ці правовідносини, а за їх відсутності застосовувати аналогію закону.

Так, до 18.10.2006р. в Україні діяв Декрет Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» від 15 грудня 1992р., який має силу закону, в якому зазначено, що вказаний нормативний акт є правовою базою для укладення контрактів з керівниками установ і організацій загальнодержавної власності, а статтею 4 визначено, що наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту.

Вказаний Декрет КМУ втратив чинність у зв»язку з набуттям чинності ЗУ «Про управління об»єктами державної власності» ( від 21.09.2006р.).

В пункті 4 статті 6 вказаного Закону визначено повноваження уповноважених органів на управління об»єктами державної власності призначати на посаду та звільняти з посади керівників державних підприємств, установ, організації та господарських структур, укладати і розривати з ними контракти.

Постановою КМУ від 19 березня 1993р. № 203 врегульовано порядок укладення контракту з керівниками підприємств, що є у державній власності, при прийнятті на роботу, згідно з яким з керівниками таких підприємств обов»язково укладається контракт.

В пункті 5 вказаної постанови КМУ рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладенні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 55 Господарського кодексу України, господарські організації це юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Статтею 65 Господарського кодексу України, який вже був чинним на час прийому позивача на роботу у 2009р., врегульовано питання управління підприємством. При цьому, зазначена норма не містить обмежень щодо її застосування для підприємств певної форми власності, а отже розповсюджується на всі підприємства, незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 цієї норми, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів, безпосередньо власником або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів; для керівництва господарською діяльністю підприємства власник безпосередньо або через уповноважені органи призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним їм та укладає з ним договір (контракт), в якому визначається строк найму, права, обов»язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови за погодженням сторін.

З аналізу змісту вищезазначених норм вбачається, що керівники підприємств, незалежно від їх форми власності, призначаються або обираються на посади за контрактною формою трудового договору, в якому погоджується строк їх найму та інші умови.

Отже, укладення контрактної форми трудового договору передбачено для всіх керівників підприємств, установ та організації, зокрема, і тих, що належать до комунальної власності.

Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994р. «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору затверджено Положення про порядок укладання контрактів при прийманні (найманні) на роботу працівників, у якому зазначено, що воно визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян. А тому може застосовуватись і до спірних правовідносин щодо керівників підприємств комунальної форми власності.

Відповідно до пункту 3 цього Положення, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладення з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Згідно з п. 30 статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самовря-

дування в межах своєї компетенції приймають рішення про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади, зокрема, за положеннями ЗУ «Про поховання та похоронну справу» їм належить повноваження щодо створення ритуальних служб.

За вимогами п. 10 ч. 4 ст. 42 цього Закону міський голова призначає на посаду та звільняє з посади керівників відділів, управлінь та інших органів ради, підприємств, установ, організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Комунальне підприємство «Ритуал» є юридичною особою комунальної форми власності. Пунктом 1.2 Статуту комунального підприємства «Ритуал» визначено, що Засновником підприємства є Енергодарська міська рада, Уповноваженим Засновника для підприємства є міський голова.

В пункті 9.1 Статуту визначено, що директор підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим Засновника, тобто міським головою. А пунктом 9.2 Статуту врегульовано, що призначення директора підприємства здійснюється на умовах, визначених у контракті, в якому визначається строк контракту, права, обов»язки і відповідальність директора, порядок і умови розірвання контракту та звільнення з посади директора.

Таким чином, все наведене приводить до висновку, що контрактна форма трудового договору є обов»язковою для керівників всіх підприємств, незалежно від форми власності, тому є безпідставними посилання суду на те, що з позивачем не можна було укладати контракт.

Також судом встановлено, що дія первісно укладеного з позивачем контракту № 10-кп від 23.04.2009р. продовжувалась декілька разів. До закінчення строку дії контракту розпорядженням Енергодарського міського голови ОСОБА_7 № 18-кп від 16.07.2009р. строк дії контракту було продовжено по 31 липня 2010р. ( а.с. 6).

Суд вказував, що в подальшому дія контракту також неодноразово продовжувалась на підставі розпоряджень міського голови:

від 14.07.2010 р. № 13-кп з 01 серпня 2010р. по 31 липня 2011р.;

від 15.07.2011 р. № 22-кп з 01 серпня 2011р. по 31 липня 2012р.;

від 22.06.2012 р. № 16-кп з 01 серпня 2012р. по 31 липня 2013р.;

від 06.06.2013 р. № 14-кп з 01 серпня 2013р. по 31 липня 2016р.

Проте, продовжувалась не дія вперше укладеного контракту, як вважає позивач, а укладались нові контракти на новий строк, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні розпорядженнями та контрактами. Так, в цих розпорядженнях зазначено, що продовжено не дію контракту, а термін перебування на посаді директора КП «Ритуал» за підставами укладення нового контракту ( а.с. 6-8, 48-49).

Згідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, переукладені один чи кілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП, вважаються укладеними на невизначений строк.

У роз»ясненнях, наданих в абзаці третьому п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказується: оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) зазначено, що трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Суд вказував, що за положеннями статті 39-1 КЗпП України трудовий договір, укла-

дений з ОСОБА_2 ще у 2009р., вважається укладеним на невизначений строк, оскіль-

ки контракт з ним переукладався декілька разів.

Однак колегія не погоджується з такими висновками, оскільки укладення контракту з урахуванням частини третьої ст. 21 КЗпП підпадає під частину другу статті 23 КЗпП, що виключає при переукладенні контракту декілька разів застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

На це вказують особливості займаної посади, яка є керівною, та від здійснення керівництва під час терміну дії контракту залежить робота підприємства, яке має залишитись прибутковим, ефективним тощо. На важливість цієї обставини вказує, зокрема, і розділ 7 контракту, за яким можливість переукладення договору на новий термін ставиться взалежність від показників ефективності використання комунального майна і прибутку підприємством, а також майновий стан підприємства.

Отже, такий довід позивача та висновок суду щодо погодження з такою позицією позивача, колегія вважає необґрунтованим, оскільки за характером роботи в цьому випадку вона не може бути постійною, а є такою, що виконується протягом певного строку.

Встановлено, що останній контракт № 61 був укладений з ОСОБА_2 06 червня 2013р. зі строком дії по 31 липня 2016р.

Пунктом 6.2 пп. 6.2.1 контракту сторони узгодили, що цей контракт припиняється після закінчення терміну його дії.

В пункті 6.6 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін. За розділом 7 контракту продовження контракту по закінченню його дії можливо лише після підписання сторонами «Показників ефективності використання комунального майна і прибутку, а також майнового стану підприємства», які мають бути погоджені та підписані сторонами не пізніше, ніж за 2 місяці до закінчення строку дії контракту.

Енергодарський міський голова ОСОБА_4 листом № 01-01-51/2021 від 19 травня

2016р., тобто за два місяці до закінчення строку дії контракту, попередив ОСОБА_2, що строк дії контракту закінчується 31.07.2016р. ( а.с. 72).

Проте за матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_2 виявляв намір продовжити дію контракту № 61 будь-яким способом, зокрема, що ним виконано вимоги розділу 7 контракту, що є обов»язковою умовою для цього.

Отже, ОСОБА_2 було відомо про те, що строк дії контракту закінчується, але будь-яких дій, які б свідчили про намагання позивача знову зайняти посаду директора, останнім здійснено не було.

За вказаних обставин, колегія вважає, що, оскільки підставою припинення контракту було саме закінчення строку його дії, то звільнення позивача із займаної посади згідно з розпорядженням № 22-кп від 19.07.2016р. за п. 2 ст. 36 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства про працю.

Суд вважав звільнення ОСОБА_2 незаконним одночасно за тими підставами, що він був звільнений не в останній день дії контракту 31.07.2016р., а 01.08.2016р., тобто на наступний день. При цьому, суд послався на результати перевірки звернення позивача, викладені в листі Головного управління Держпраці в Запорізькій області ( а.с. 34).

Однак ці висновки суду також є помилковими, а відомості перевірки колегія не бере до уваги як неспроможні з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Але, як встановлено вище, Енергодарський міський голова ОСОБА_4 листом № 01-01-51/2021 від 19 травня 2016р. попередив позивача про закінчення строку дії контракту 31 липня 2016р., а вже 19.07.2016р. видав розпорядження про звільнення позивача.

Тому про продовження строку дії контракту на невизначений строк в даному випадку не може бути мови, оскільки це можливо тільки за умови, що обидві сторони не вимагають припинення трудових відносин.

Крім того, вказується стороною позивача на те, що він мав бути звільненим 31.07.2016р., а не 01.08.2016р.

Між тим, такі ствердження не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах статті 241-1 КЗпП.

Відповідно до ст. 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

У цій справі контракт діяв з 01 серпня 2013р. по 31 липня 2016р., яке припадало на вихідний день. Тому звільнення ОСОБА_2 відбулось 01.08.2016р., тобто в перший робочий день тижня після дня, визначеного контрактом як останній день його дії, що відповідає положенням ст. 241-1 КЗпП та не порушує права позивача, якого не можна було звільнити раніше, ніж 31.07.2016р.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача надав наказ № 59 від 29.07.2016р., виданий ОСОБА_2, про роботу у вихідні дні, згідно з яким вихідний день 31 липня 2016р. він визначив як робочий для себе як директора КП «Ритуал», головного бухгалтера, економіста та приймальника замовлень.

Проте, вказаний наказ був виданий позивачем вже після видання розпорядження 19.07.2016р. про його звільнення 01.08.2016р., та без погодження з Енергодарським міським головою, а також без його повідомлення. Та, оскільки для міського голови та всієї Енергодарської міської ради цей день був вихідним, то видання позивачем наказу по підприємству про зміну графіку роботи не може бути підставою для визнання його звільнення 01.08.2016р. незаконним.

Таким чином, жодна з обставин, указана позивачем, не свідчить про незаконність його звільнення з посади директора КП «Ритуал» у зв»язку з закінченням строку дії контракту, тому суд необгрунтовано задовольнив його позов в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За вказаних обставин, колегія визнає апеляційну скаргу позивача необгрунтованою та відхиляє її, а апеляційну скаргу Енергодарського міського голови вважає такою, що заслуговує на увагу, оскільки викладені в ній доводи з урахуванням наявних у справі доказів спростовують висновки суду в частині обгрунтованості частини позовних вимог. Але, зважаючи на те, що суд взагалі не вмотивував своїх висновків про відмову в позовних вимогах позивача про поновлення на роботі, визнання контракту безстроковим трудовим договором та відшкодування моральної шкоди за рахунок Енергодарського міського голови, то колегія у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду повністю та відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі у зв»язку з безпідставністю його позовних вимог.

Вирішуючи питання у відповідності до статті 88 ЦПК України, колегія враховує таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тому позивач не звільнений від сплати судового збору лише щодо моральної шкоди.

Відтак, відповідачу, на користь якого ухвалено рішення суду, підлягають компенсації судові витрати лише за сплату частини вимог, а саме, в частині судового збору щодо моральної шкоди, яка за подання апеляційної скарги становила 704 грн. Решта сплаченої відповідачем частини судового збору у сумі 1624,95 грн. підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу міського голови м. Енергодара ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 лютого 2017 рокуу цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання контракту укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Енергодарського міського голови ОСОБА_4 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні.

Інші витрати у вигляді суми судового збору в розмірі 1 624 (одна тисяча шістсот двадцять чотири) гривні 95 копійок підлягають компенсації ОСОБА_9 за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: