Справа № 700/422/17
провадження 2/694/496/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

02.08.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Сакун Д.І.

при секретарі Некречій Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2017 року позивачем придбано у відповідача житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Лисянського району Черкаської області у відповідності до договору купівлі-продажу, та згідно розписки відповідач отримав кошти за будинок у повному обсязі, а тому повинен був підготувати усі необхідні документи до 30.04.2017 року для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що є однією з умов договору. Однак, відповідач відмовився від нотаріального посвідчення даного договору мотивуючи це тим, що ним, не набуто право власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, що виключає можливість нотаріального посвідчення даного договору. Відповідачем було передано позивачу документи, що підтверджують факт його власності на житловий будинок. Позивачка позбавлена права зареєструвати договір купівлі-продажу у нотаріуса та зареєструвати свої права на придбане нею майно. Зазначила, що між нею та відповідачем фактично укладено і виконано договір купівлі-продажу житлового будинку. Проте у зв'язку з відсутністю волі відповідача договір не був посвідчений нотаріально, тоді як позивач, що є покупцем за договором купівлі-продажу, свої зобов'язання виконала повністю, сплатила кошти у повному обсязі та отримала у користування житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що наполягає на позовних вимогах та просить їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Ст.197 ЦПК України вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку смт. Лисянка 16.01.2017 року ОСОБА_2. як продавець продав, а ОСОБА_1, як покупець придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, Лисянського району Черкаської області. Вказаним договором обумовлений факт нотаріального посвідчення даного договору, після оформлення продавцем всіх необхідних документів нотаріусу для вчинення ним відповідної нотаріальної дії. Передбачено п.5 вищезазначеного договору, витрати, пов'язані з нотаріальним оформленням договору, сторони несуть пропорційно.

Як вбачається з розписки про отримання коштів від 16.01.2017 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000 грн., як повну оплату за об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 а саме за житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, відповідно до Договору купівлі-продажу від 16.01.2017 р.

Згідно акту приймання-передачі об'єкта нерухомого майна відповідач передав, а позивач прийняла в користування житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до вимог статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтями ч. ч. 1, 3, 4 ст. 10, ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріальний аспект захисту охоплює також положення гл. 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, подано в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес «треба розуміти як прагнення до користування конкретним

матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загальноправовим засадам».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорення». Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов'язаних осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з відсутністю факту порушення відповідного права.

Разом з тим, позивач, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, вказала в позові особисте суб'єктивне бачення порушеного права.

Так, обов'язковою умовою для визнання судом дійсним договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, є доведення того факту, що одна із сторін ухиляється від такого нотаріального посвідчення.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач умисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку.

Більш того визнання позову відповідачем, свідчить про відсутність спору між сторонами.

Відтак сторони не позбавлені можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, за наявності усіх документів та за умови сплати всіх необхідних платежів.

Крім того стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З наданого суду договору не вбачається, що сторони узгодили всі істотні його умови. Зокрема, не зазначено, правовий статус земельної ділянки, на якій розміщений будинок, яким чином було визначено вартість проданого майна.

Більш того, внаслідок не надання ані технічного паспорту, ані інших документів що підтверджують вартість будинку, принцип диспозитивності та враховуючи відсутність можливості на цій стадії процесу залишити позов без руху, суд був позбавлений можливості встановити ціну позову, яка очевидно є заниженою.

Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з позиції позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту, системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 203,206,208,220,328,334 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -продажу дійсним - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 07.08.2017р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Звенигородського райсуду Д.І. Сакун