АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4337/17
Справа №638/6943/15ц Головуючий 1 інст. -Лазюк С.В.
Категорія :договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 88 143,83 грн. та судового збору у сумі 881,44 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 05 жовтня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (з 14.06.2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту №805/16/13-1/7-30.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20 760,00 дол. США, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04.10.2014 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 8,5% річних.

05.10.2007 р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави №805/13/18-5/7-1026 між Банком та ОСОБА_2

Відповідно до п.1.1 Договору застави предметом застави є рухоме майно, а саме: транспортний засіб «SHKODA OKTAVIA» 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Відповідно п.1.2 Договору застави загальна сума вартості предмету застави за погодженням сторін становить 116 312,00 грн.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №805/13/18-5/7-1027 від 05 жовтня 2007 року.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №805/16/13-1/7-30 від 05 жовтня 2007 року в розмірі 5 889,26 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2014 року становить 88 143,83 грн., з якої:

-4 941,87 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2014 року становить 73 964,40 грн. - кредитна заборгованість;

-82,07 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2014 року становить 1 228,34 грн.- кредитна заборгованість по процентам;

-826,94 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту;

-574,44 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 грн. 44 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 суми боргу та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог до неї відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що відповідно до діючого законодавства порука була припинена, оскільки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, право на пред'явлення вимоги до поручителя у банку виникло з 04 жовтня 2014 року протягом наступних шести місяців, а з позовом банк звернувся лише 27 квітня 2015 року.

Крім цього, вважала, що порука припинилася, оскільки з 29 серпня 2008 року було змінено зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, тому відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припинилася.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам чинного законодавства оскаржуване рішення не відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що 05 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» - з 14.06.2010 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту №805/16/13-1/7-30.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 20760 доларів США, зі сплатою 8,5% річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04.10.2014 pоку, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 20760 доларів США.

31 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до п.1 якої відсоткову ставку встановлено на рівні 10,5% річних.

05 жовтня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір застави №805/13/18-5/7-1026 між банком та ОСОБА_2

Відповідно пункту 1.1. договору застави - заставодавець передає в заставу заставодержателю транспортний засіб марки «SHKODA OKTAVIA», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 05 жовтня 2007 року було укладено договір поруки між позивачем та ОСОБА_1, яка зобов'язалась відповідати по зобов'язанням ОСОБА_2 за кредитним договором №№805/16/13-1/7-30від 05 жовтня 2007 року.

У пункті 6.2 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у останнього станом на 28 листопада 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 88143,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачі не виконали зобов'язання стосовно повернення кредиту, а тому банк вправі вимагати у відповідачів суму боргу.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків (частина 2 статті 1050 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги кредитора про повернення щомісячних прострочених платежів.

Згідно з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

За Висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичним платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовими платежами).

Судом встановлено, що строк дії договору до 4 жовтня 2014 року, таким чином з 05 жовтня 2014 року у банку виникло право протягом шести місяців на звернення до поручителя, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом 27 квітня 2015 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору кредиту, відповідно до якої змінено розмір процентної ставки з 15% до 24% починаючи з 31 липня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки матеріали справи не містять даних про наявність згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності, то порука припинилася.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та судовою колегією не переглядалося.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції та відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 805/16/13-1/7-30 від 05 жовтня 2007 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року -змінити.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 805/16/13-1/7-30 від 05 жовтня 2007 року відмовити.

Визнати договір поруки № 805/13/18-5/7-1027 від 05 жовтня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 припиненим.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Швецова Л.А.

Судді Котелевець А.В.

Піддубний Р.М.