г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/836/17
Номер провадження 2/213/725/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.

при секретарі Ладухіній І.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму 17034,00 грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 640,00 гривень.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 червня 2016 року він позичив відповідачу суму 600 (шістсот) євро строком до 05 вересня 2016 року. Факт отримання та зобовязання відповідача повернути кошти підтверджується його розпискою від 04.06.2016, яка булла написана відповідачем в присутності двох свідків. На момент подання позову відповідач коштів не повернув, тому, враховуючи курс НБУ станом на 30.03.2017 - за 1 євро 28,39 грн., позивач просить стягнути з відповідача саме 17034,00 грн.

Належним чином повідомлений позивач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних документів /а.с.42/.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували.

Відповідач стверджував, що обставини, зазначені позивачем у позові, не відповідають дійсності. Не заперечував, що розписку він укладав та підписував, але пояснив, що він не отримував від позивача кошти у борг, а надана позивачем копія розписки свідчить лише про фіксування певної домовленості між сторонами про те, що позивач допоможе позивачу у працевлаштуванні за певну суму.

Також пояснив, що він познайомився с позивачем за оголошенням про працевлаштування за кордоном. Позивач запропонував йому та його друзям допомогти працевлаштуватися за кордоном при наявності візи. Для отримання візи ним особисто були зібрані необхідні документи для подання в консульство, оплачені консульські збори. Після отримання візи при зустрічі позивач сказав, що він надасть адресу працедавця в Чехії, та за це необхідно сплатити позивачу 600 євро, на що він погодився, але тільки після гарантованого працевлаштування за наданою позивачем адресою та отриманні заробітної плати. Для фіксування цієї домовленості ним була і написана розписка в присутності свідків.

Пізніше, після прибуття в Чехію за наданою позивачем адресою працедавця, зясувалось, що на підприємство не потрібні робітники і ніяких домовленостей з посередниками з працевлаштування в Україні працедавець не має.

Оскільки роботу йому так і не надали, вважає, що позивач не виконав умови їх попередньої домовленості.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо пояснили, що в розписці не зазначено, що відповідач брав кошти у борг, тобто нею не підтверджується факт та дата отримання відповідачем коштів від позивача, сама розписка тільки містить зобовязання про повернення коштів, отже є безгрошовою, тому вимоги позивача про стягнення нібито наданих відповідачеві коштів. Просили врахувати, що копія розписки від 04.06.2016 року не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, оскільки на момент її підписання, як і раніше, грошові кошти не були передані відповідачу, тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що був присутнім при підписанні сторонами у справі розписки, навіть посвідчив її, як свідок, але дійсно кошти відповідач у позивача не брав, а написанням такої розписки тільки зобовязався розрахуватися з позивачем у разі працевлаштування останнім чотирьох осіб, в тому числі відповідача та свідка на роботу за кордоном. Однак роботу вони так і не отримали.

Вислухавши відповідача, його представників, свідка, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.06.2016 відповідач ОСОБА_1 надав позивачу ОСОБА_6 розписку про те, що він зобовязується повернути останньому суму в розмірі 600 євро в строк по 05.09.2016 за умови отримання заробітної плати за надану йому роботу /а.с. 6/.

Згідно копії свідоцтва про шлюб позивач змінив прізвище на ОСОБА_4 /а.с. 10/.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з приписів ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так іумови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

З оглянутої судом наданої позивачем копії розписки від 04.06.2016 вбачається, що відповідач зобовязується повернути позивачу кошти в розмірі 600 євро за умови отримання заробітної плати на наданій йому роботі.

Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка не містить факту та дати отримання відповідачем грошових коштів в борг.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що копія розписки від 04.06.2016 року не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, оскільки як в момент підписання розписки та раніше грошові кошти не були передані.

Суд також враховує, що ніяких доказів невиконання відповідачем своїх зобов'язань за цією розпискою позивачем суду не надано.

Відповідно до положень ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази, які позивач повинен подати в рахунок обгрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

На підставі викладеного, суд вважає, що законні підстави для задоволення позову відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 61, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Вступна та резолютивна частину рішення проголошена у судовому засіданні 10 серпня 2017 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 серпня 2017 року.

Суддя О.М. Нестеренко