АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельне підприємство «Центр», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання трудових відносин припиненими, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 червня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа №755/15033/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9193/2017
Головуючий у суді першої інстанції:Л.М. Виниченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Торговельне підприємство «Центр», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання трудових відносин припиненими.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що іншого способу захисту порушеного права на звільнення окрім обраного ним не існує. Суд не дослідив належним чином ту обставину, що позивач надав належні докази звернення до загальних зборів товариства, не звернув уваги на ту обставину, що укладення трудового договору не існує, так як позивач призначений на посаду директора товариства згідно до наказу №3 від 28.10.2014 року. Крім того, вважає помилковим застосування судом до даних правовідносин положень п.41 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» та порушення положень ст. 43 Конституції України.

У судовому засіданні позивач підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися у відповідності до вимог закону. Колегія суддів, з урахуванням повторної неявки цих осіб у судове засідання, вважала за можливе розглянути справу за відсутності зазначених осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає встановленню обставин справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності. Суд дійшов висновку про те, що законодавством не передбачено способу захисту порушеного права шляхом припинення в судовому порядку повноважень виконавчого органу товариства, яким за статутом є директор товариства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.

Статтею 58 цього Закону та ч. 1 ст. 145 ЦК України передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Положеннями статті 58 та статті 41 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що до компетенції загальних зборів учасників належить вирішення питання про утворення та відкликання виконавчого органу товариства.

Частиною 4 ст. 145 ЦК України передбачено, що створення і відкликання виконавчого органу товариства є виключною компетенцією загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 вересня 2012 року затверджено обрання на посаду директором ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» ОСОБА_1 з 15 вересня 2012 року відповідно до протоколу № 14-1/12 загальних зборів учасників ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» (а.с. 8-11).

01.07.2014 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» №2 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п.5 ст.41 КЗпП України.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» з 09.09.2014 року, що підтверджується Наказом ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» № 3 від 28.10.2014 року (а.с. 12).

Із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (станом на 03.10.2016 року та на 14.06.2017 року) вбачається, що місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» є: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 16-В, керівником ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» згідно інформації зазначених в цих витягах значиться ОСОБА_1

Відповідно до статті 4 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Положеннями ч.ч. 3, 5 ст.ст.58, 61 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків.

Так, відповідно до розділу 13.1 Статуту ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» органами управління товариства є: загальні збори учасників та виконавчий орган - директор. Пунктом 14.6.3. Статуту Товариства передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів входять питання, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу.

Судом було встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 11.03.2015 року ОСОБА_1 направив на адресу загальних зборів ТОВ «Торгівельне підприємство «Центр» заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням з 01.04.2015 року, також заяву надсилав ОСОБА_1 і 08.06.2017 року про його звільнення із займаної посади з 07.06.2017 року. Загальні збори Товариства не проводились і рішення про звільнення директора з роботи не приймали, таким чином ОСОБА_1 є директором даного Товариства.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як вбачається, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення учасників Товариства про наміри ОСОБА_1 звільнитися з роботи за власним бажанням. Також відсутні у матеріалах справи докази того, що позивач, як директор товариства, ініціював позачергові загальні збори. ОСОБА_1 посилається у апеляційній скарги на те, що вказані обставини доведені ним належними та допустимими доказами, проте такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях. До апеляційної скарги доказів на спростування встановленого судом першої інстанції не додано. Таких доказів не було подано і безпосередньо у судовому засіданні апеляційної інстанції позивачем.

Так, згідно ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, встановлений частиною 2 цієї статті.

Отже, враховуючи ту обставину, що способів захисту цивільних прав та інтересів, які міститься в статті 16 ЦК України, не передбачено такого способу захисту як припинення повноважень органу управління товариства з обмеженою відповідальністю. Проте, цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Тому, суд дійшов вірного висновку про те, що чинним законодавством не передбачено способу захисту права шляхом припинення в судовому порядку повноважень виконавчого органу товариства.

Посилання ОСОБА_1 на невірне застосування при цьому судом положень п. 41 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", колегія суддів оцінює критично, оскільки положеннями даної постанови визначено, що при розгляді справ за позовами про визнання повноважень членів (члена) виконавчого органу, наглядової ради та інших органів товариства припиненими, судам необхідно враховувати, що такого способу захисту прав та законних інтересів чинним законодавством не передбачено, і вирішення цього питання не належить до компетенції судів.

Суд вірно навів положення п. 41 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", вони вірно визначають правовідносини які склалися між сторонами та містять чіткі посилання на те, що дані правовідносини виключають можливість вирішення таких спорів у судовому порядку у визначений позивачем спосіб та з урахуванням відсутності існування беззаперечних доказів на підтвердження обставин справи, викладених позивачем у позові.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки заява ОСОБА_1 про звільнення з посади за власним бажанням не була предметом розгляду загальних зборів Товариства, що мають виключну компетенцію по її розгляду, і рішення по заяві позивача загальними зборами не приймалось. Позивач не ставить питання перед судом про визнання бездіяльності учасників товариства (загальних зборів) протиправною, про зобов'язання учасників товариства провести загальні збори та розглянути його заяву про звільнення з роботи, а передчасно ставить питання про визнання припиненими трудових відносин з 01.04.2015 року, в той час, як він до теперішнього моменту є директором товариства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права з огляду на встановлене ст. 43 Конституції України право кожного вільно обирати працю, а також встановлене ст. 38 КЗпП України право працівника розірвати трудовий договір.

Проте, такі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, адже згідно зі ст. 21 КЗпП України сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках.

Статтею 36 КЗпП України передбачені підстави припинення трудового договору, до яких, зокрема, належать угода сторін; закінчення строку (п.п. 2, 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. ст. 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45).

Відповідно до вимог ст. 232 КЗпП України трудові спори безпосередньо розглядаються в судах і, як правило, це спори за позовами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу; керівника підприємства, установи, організації з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у ч. 3 ст. 221 і ст. 222 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, твердження ОСОБА_1 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: