У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» - ДудкиОлександра Миколайовича на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», третя особа - первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «Кримський Титан», про визнання незаконним та скасування наказу розпорядження про припинення трудового договору (контракту), стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП є незаконним, оскільки профспілка не надала згоди на його звільнення, що є підставою для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування йому моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ розпорядження відповідача № 195к від 19 липня 2016 року про його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити його на посаді, яку він займав до звільнення з підприємства відповідача; стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення по дату поновлення його на роботі та стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від

29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ розпорядження приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» № 195к від 19 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників) та поновлено його на приватному акціонерному товаристві «Юкрейніан Кемікал Продактс» на посаді апаратника - гідрометалурга 5 розряду.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ОСОБА_3, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 776 грн 33 коп. без урахування податків на доходи та обов'язкові збори.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1 500 грн без урахування податку на доходи та обов'язкові збори.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» - Дудка О.М. просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а є лише зміною внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, що може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП лише на підставі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником усіх відповідних вимог до порядку скорочення штату підприємства. Відповідач формально дотримався вимог трудового законодавства, зокрема ст. 40 ч. 1 п. 1, ст. 40 ч. 2,

ст. 43, ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу посади по всьому підприємству не пропонувалися, також позивачу не пропонувалось навчання та перекваліфікація. Крім того, суд виходив із того, що профспілка, членом та головою якої був позивач, та вищий виборний орган цієї професійної спілки, своєї згоди на звільнення не надали, надавши вмотивовану відмову щодо звільнення.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач працював у відділення № 1 металургійного виробництва на філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі - «філія «ВГМК») ПАТ«Юкрейніан Кемікал Продактс».

Відповідно до наказу № 17 від 10 травня 2016 року про ліквідацію філії «ВГМК» ПАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» та виконанню заходів щодо ліквідації філії, 13 травня 2016 року позивач отримав попередження про скорочення штату всіх працівників філії у зв'язку з її ліквідацією від 12 травня 2016 року, в якому, зокрема, зазначено, що йому вакантні посади не запропоновано у зв'язку із їх відсутністю.

Наказом приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» № 195 к від

19 липня 2016 року ОСОБА_3 звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

ОСОБА_3 на час свого звільнення був головою профкому ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «Кримський Титан».

Листом від 23 червня 2016 року за вих. № 145 на звернення роботодавця за вих. № 01-15/655 від 07 червня 2016 року надана відповідь Незалежною профспілкою гірників України (далі - НПГУ) про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_3 у зв'язку із недотриманням роботодавцем норм КЗпП та неврахуванням інших обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Згідно рішення Конституційного суду України по справі № 1-31/98 питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП та ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 травня 1999 року № 1045-ХІV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного ч. 2 цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП та ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки) допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання профспілок).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-23цс12 від 25 квітня 2012 року, яка у силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 252 КЗпП України, працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

У відповідності до ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкова організація приймає його самостійно, на власний розсуд і не зобов'язана надавати згоди на розірвання трудового договору навіть при обґрунтованому поданні про звільнення.

Єдиною законодавчо встановленою вимогою до рішення профкому є наявність його обґрунтування про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником за ініціативи роботодавця.

Між тим, роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 4, 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 5, 7 ст. 43 КЗпП) лише у двох випадках: якщо профспілковий орган у встановлений законом строк не повідомив про прийняте рішення у письмовій формі або у випадку відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення.

Тобто, за змістом цих норм суд, розглядаючи трудовий спір, має з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення. Наявність обґрунтування, що має недоліки, які стосуються його всесторонності, повноти, правильності, достатності, відповідності чи невідповідності фактичним обставинам не дає підстав для висновку про відсутність обґрунтування. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника.

Задовольняючи позов частково суди виходили з того, що профспілковими організаціями у наданні згоди на звільнення позивача була належним чином надана вмотивована відмова, отже згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року відмова профспілкового органу в дачі згоди на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» - Дудки Олександра Миколайовича на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», третя особа - первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «Кримський Титан», про визнання незаконним та скасування наказу розпорядження про припинення трудового договору (контракту), стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович