Справа № 352/1706/16-ц
Провадження № 22-ц/779/678/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ухвалу Тисменицького районного суду від 23 лютого 2017 року -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» за дорученням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку звернувся в суд із скаргою на постанову головного державного виконавця Тисменицького районного ВДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві та просив визнати незаконним рішення державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, скасувати дану постанову та зобов»язати державного виконавця поновити виконавче провадження.

Скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Тисменицького районного суду у Тисменицькому ВДВС було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі № 2-1976/10 від 28.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь скаржника заборгованість за кредитним договором в сумі 307182 грн. 71 коп. та 1820 грн. судових витрат. 19.10.2016 року Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст.37, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв»язку з тим, що стягувач відмовився провести авансування виконавчих дій, чим чинить перешкоди у виконанні.

Представник вважає дії державного виконавця незаконними у зв»язку з тим, що не попередив стягувача, що у разі не проведення авансування витрат на проведення виконавчих дій, виконавчий лист буде повернуто без виконання, як визначено діючим на той час ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, державного виконавця було повідомлено, що 20.03.2015 року виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку з причин неплатоспроможності банку. Діючим кошторисом витрат фонду, не передбачено авансування витрат на проведення експертної оцінки майна. Дані обставини державному виконавцю були детально обґрунтовані та не можуть вважатися такими, що перешкоджають вчиненню виконавчих дій.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 23 лютого 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

На дану ухвалу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала апеляційну скаргу, просить її скасувати і постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі.

Апелянт у скарзі зазначає, що обставини через які не було проведено фінансування державному виконавцю було детально обґрунтовано та не можуть вважатися такими, що перешкоджають вчиненню виконавчих дій.

Державний виконавець мав право, а не зобов'язаний повернути стягувачеві виконавчий документ у разі, якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, однак, якщо останній попередив про повернення виконавчого документа, чого зроблено не було, а також не було враховано, що стягувачем були наведені поважні обставини не здійснення такого авансування.

На думку апелянта, судом не враховано, що нормою Закону передбачено перешкоджання проведення виконавчих дій або нездійснення авансування витрат виконавчого провадження, як дві різні підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Тому вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не з»явились, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем Тисменицького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Григорківим С.І. письмова відмова стягувача авансувати витрати на проведення експертної оцінки майна була розцінена, як перешкода стягувача, що прямо передбачено п. 4 ч.1 ст 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбаченого статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Судом встановлено, що на виконанні у Тисменицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходилось виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом №2-1976/10 від 28.02.2012 року, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 307 182 грн. 71 коп. заборгованості за кредитним договором та 1 820 грн. судових витрат.

21.06.2016 року державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ Григорків С.І. звернувся до скаржника з листом, у якому зазначив, що з метою повного своєчасного виконання виконавчого документу, куруючись ст. 42 ЗУ Про виконавче провадження» ВДВС просить проавансувати витрати на проведення експертної оцінки майна у сумі 2500 грн., які після реалізації майна будуть першочергово повернуті стягувачу.

Стягувачем направлено відповідь на адресу виконавчої служби про відсутність коштів для оплати витрат на проведення експертної оцінки майна у зв»язку із здійсненням тимчасової адміністрації по ліквідації Банку та внесено пропозиціє призначити оцінку майна з ініціативи державного виконавця.

19.10.2016 року державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ Григорківим С.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст.ст. 37, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв»язку з тим, що стягувач відмовився провести авансування виконавчих дій, чим чинить перешкоди у виконанні.

Однак колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблено з порушенням норм права, що є підставою для скасування ухвали та постановлення нової про задоволення скарги.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов'язкового авансування стягувачем.

Відповідно до п.4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист підлягає поверненню, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачених статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За змістом вимоги від 21. 06. 2016 року державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ Григорків С.І. не попереджав стягувача, що у разі не здійснення авансування витрат виконавчого провадження, передбаченого статтею 43 цього Закону, виконавчий документ буде повернутий без виконання. Тобто, державний виконавець не виконав обов»язкову вимогу передбачену Законом про можливі наслідки невиконання вказівки про авансування витрат.

За змістом ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов»язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом відповіді стягувача про необхідність сплатити авансові витрати не вбачається, що Банк відмовляється оплачувати такі витрати, а тільки просить виконавця звільнити від сплати таких витрат у зв»язку з ліквідацією.

Крім цього за змістом ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право заявляти клопотання, які підлягають вирішенню.

У відповіді про необхідність сплати авансових витрат стягувач просив доручити оцінку майна конкретному суб»єкту оціночної діяльності. Однак, виконавець не вирішив зазначене клопотання і не з»ясував, можливість проведення такої оцінки вартості майна за рахунок витрат стягувача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 23 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нову.

Визнати незаконним рішення державного виконавця Тисменицького районного ВДВС щодо винесення постанови 19.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві ПАТ «ВіЕйБі Банк» щодо виконання виконавчого листа по справі № 2-1976/10 від 28.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 307182 грн. 71 коп. та 1820 грн. судових витрат, скасувати дану постанову та зобов»язати державного виконавця поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк