АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 662/1496/16-ц Головуючий в І інстанції: Тимченко О.В.
Провадження №22-ц/791/774/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вейтас І.В.,

Колісниченка А.Г.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки і піклування Новотроїцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач є її батьком, з 04.02.1978 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з її матір'ю, який було розірвано 23.04.2008 року. З 2007 року відповідач з родиною не спілкується, батьківські обов'язки не виконує, матеріально їй не допомагає та має заборгованість по сплаті аліментів. ЇЇ утриманням та вихованням займався вітчим. У зв'язку з цим позивачка просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_2

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що, хоча з боку відповідача і мала місце недостатня участь у вихованні доньки, але, поряд з цим, позивачка не довела суду беззаперечних, об'єктивних доказів про свідоме ігнорування та ухилення відповідачем від своїх батьківських обов'язків щодо неї.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_2 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дитина залишилася проживати та проживає до цього часу разом з матір'ю та вітчимом.

З листа ВДВС Новотроїцького РУЮ №6510 від 07.10.15 року, вбачається що на контролі у відділі знаходиться виконавчий лист №203958 від 23.10.2000 року Мелітопольського міського суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_2, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття. У зв'язку з несплатою аліментів у повному обсязі, заборгованість станом на 01.10.2015 року становить 23911,44 грн (а.с.12).

Відповідно дост.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.І ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які б призвели до негативного впливу на її розвиток, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_3 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, колегія суддів приходить до висновку що, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою в силу положень ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. На виконання вимог ч.5 ст.19 СК України, апеляційним судом було направлено до органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради та органу опіки та піклування Новотроїцької РДА запити про надання відповідного висновку, однак згідно листів вищезазначених органів, надання висновку є неможливим, оскільки відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу і місце його проживання невідоме. За таких обставин, враховуючи, що фактичне місце проживання ОСОБА_3 встановити немає змоги, апеляційний суд позбавлений можливості щодо вчинення будь-яких інших дій спрямованих на отримання висновку служби у справах дітей щодо вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко