Справа № 461/7392/16 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/2266/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Бойко С.М., Мікуш Ю.Р.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 Захаріни в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини -,

в с т а н о в и л а:

15 листопада 2016 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_2 звернувся з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6 Федоровиач, який помер 4 листопада 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 4 листопала 2010 року помер його батько - ОСОБА_6 Посилається на те, що неподання заяви про прийняття спадщини зумовлено поважною причиною. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30 січня 2017 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6, який помер 4 листопада 2010 року, протягом трьох місяців з часу набрання законної сили рішення суду.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що позивач через свого представника ОСОБА_2 26 вересня 2016 року звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто через 5 років з дня відкриття спадщини, хоча перебував на території України в серпні 2012 року. Вважає факт проживання позивача за межами України не поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на її доводи, просить таку задовольнити.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 4 листопада 2010 року помер ОСОБА_6 - батько позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на належне спадкдавцеві майно, до якого належить квартира № 16 у будинку № 11 Б на вулиці Огієнка у м.Львові.

У межах шестимісячного терміну після смерті спадкодавця його онук- Іщенко Ю.Ю. звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач такої заяви не подав, хоч не заперечує, що йому було відомо про смерть батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч.І ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у щість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що позивач через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 26 вересня 2016 року (більше як через 5 років з дня відкриття спадщини).

Позивач посилається на те, що з 2004 року він постійно перебуває в державі Ізраїль, до України приїздив лише у серпні 2012 року. Разом з тим у 2012 році із заявою про прийняття спадщини він не звертався, з такою звернувся через представника 26 вересня 2016 року. Встановлено, що між сторонами існували спори щодо спадкування після смерті ОСОБА_6, у яких позивач брав участь через представника, надавав доручення на представництво його інтересів у 2014 році. Однак заяви про прийняття спадщини він не подав особисто або через представника.

Обставини перебування тривалий час за межами України та розгляд судами спорів між спадкоємцями не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення про прийняття спадщини, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про існування поважних причин, які створювали перешкоди для подання такої заяви.

Відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої, наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5 (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, Якщо заява, у якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України колегія суддів приходить до висновку, що позивач відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58, 59 цього Кодексу доказів, які би стверджували про наявність поважних причин пропуску ним строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, хоч обовязок доказування лежить на позивачеві.

Верховний Суд України у справі № 6-1215 цс 16 прийшов до висновку, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що у нього існували поважні причини, які були перешкодою для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у визначений законом шестимісячний строк.

Зурахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, не можна визнати законним та обґрунтованим. Відтак, це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 Захаріни в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення ОСОБА_5 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6, який помер 4 листопада 2010 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді