Справа №2/638/464/17,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого, судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретареві РОМАНОВІЙ О.В..,ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07007 від 01.08.2013 року та договором поруки №07007/П від 01.08.2013 року в сумі 111 422,38 гривень та про стягнення судових витрат на користь держави;-

УСТАНОВИВ:

Позивач, уповноважена особа від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка діє як представник Тимчасової адміністрації по виведенню з ринку Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07007 від 01.08.2013 року та договором поруки №07007/П від 01.08.2013 року в сумі 111 422,38 гривень, позовні вимоги не уточнювалися.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, обґрунтовуючи свої доводи тим обставинами, що поручитель(відповідачка ОСОБА_4Л) несе солідарну відповідальність по кредитному договору №07007 від 01.08.2013 року , бо 01.08.2013 року уклала договір поруки № 07007/П ,а за кредитним договором строк виконання зобов»язання встановлено 01.08.2018 року. Вважає, що були виконані всі умови законодавства та досудова вимога надіслана своєчасно та строк для пред»явлення позову до поручителя слід враховувати не з дня останнього погашення заборгованості ОСОБА_3,вважає у відповідності з вимогами ч 5 ст.261 ЦК України,за зобов»язаннями з визначенним строком виконання строк позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов»язання.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник за дорученням ОСОБА_6 (т.1арк.103) позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позовна заява підписана неналежною особою, після чого в судове засідання не з»являлися, про час судового засідання попереджені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник за угодою ,адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, ретельно обґрунтувавши свої доводи тим обставинами ,що з укладеного ОСОБА_4 договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до припинення зобов'язання, що забезпечуються нею, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконаня встановлену кредитним договором. В даному випадку виконання зобов'язань визначено у вигляді щомісячних платежів,що випливає із суті договору. Вважають , перебіг строку позовної давності починається від дня, коли ОСОБА_8 мав сплатити наступний щомісячний платіж, але не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, посилаючись на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в ухвалі якого від 23.02.2011 року зазначено: «Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його».

Суд, вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об»єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного:

01.08.2013 року, між ОСОБА_3 та АТ «Астра Банк » було укладено кредитний договір № МL 07007 та отримано кредит в сумі 76 150,40 грн. на придбання транспортного засобу, а саме автомобіля ZAZ FORZA AF 4854 легковий комбі В 2013 року випуску для споживчих потреб.

У відповідності до п. 1.3 кредитного договору, встановлено, що належне виконання зобовязання позичальника за договором забезпечується заставою транспортного засобу та порукою ОСОБА_4

У відповідності до п. 1.1 кредитного договору термін користування кредитом з о1.08.2013 по 01.08.2018 (включно).

У відповідності до п. 1.5 кредитного договору всі умови, щодо надання кредиту, обстуговування та погашення заборгованості за кредитом визначені в додатку № 2 (графіку повернення коштів), що є невідємною частиною договору.

Відповідно до графіку платежів споживчий кредит виданий строком на 60 місяців, з відсотковою ставкою 15,70 %.

Так у відповідності до графіку повернення кредитних коштів позичальник мав сплачувати кожного 01 числа кожного місяця рівними частинами по 1840,00 грн.

Відповідно до графіку платежів споживчий кредит виданий строком на 84 місяці, з номінальною відсотковою ставкою 15,99 %.

02.12.2013 року ПАТ «Астра Банк» відступив ПАТ «Дельта Банку» право вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1. У відповідності до договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «Дельта Банк» придбав право вимоги за кредитним договором № 07007 від 01.08.2013 де боржником є ОСОБА_9.

Відповідачка ОСОБА_4, виступила поручителем за цим кредитним договором, уклавши договір поруки від 01.08.2013 року № 07007/П та зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_9 його боргових зобовязань перед АТ "Астра Банком" за кредитним договором №07007 від 01.08.2013 в повному обсязі таких зобовязань.

У відповідності до п. 14.1 договору поруки сторони встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов»язання. При цьому, сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором.

Таким чином, суд приходить до висновку , що ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги, виключно, з боржника ОСОБА_3.

У відповідності до п. 7.8 договору купівлі-продажу прав вимоги до підписання цього договору нотаріусом сторонам роз»яснено вимоги ст.ст. 203, 215-236, 509-519 ЦК України.

Так, зокрема, у відповідності до ст. 509 ЦК України сторонами в зобов»язанні є боржник та кредитор, які мають взаємні права та обов»язки, що становлять зміст договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України згода боржника на цессію не потрібна, бовипливає із ч. 2. ст. 516 ЦК України первісний кредитор не тільки має право вказати боржникові на появу нового кредитора, а й зобов»язаний це зробити.

Таким чином, суд вважає, що 02.12.2013 року ПАТ «Астра Банк» відступив ПАТ «Дельта Банку» право вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1. У відповідності до договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «Дельта Банк» придбав право вимоги за кредитним договором № 07007 від 01.08.2013 де боржником є ОСОБА_9 тобто, відступив право вимоги , виключно, з боржника ОСОБА_9, а не з поручителя ОСОБА_4. Діючим цивільним законодавством України відступлення прав вимоги за договором поруки не передбачено. Аналогічна норма міститься в главі 73 ЦК України.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України - за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У відповідності до п. 2.4 споживчого кредиту № 07007 від 01.08.2013 погашення кредиту, нарахованих процентів здійснюється щомісяця до 01 числа кожного місяця протягом дії даного кредитного договору. Розмір щомісячних платежів позичальника складає 1840, 00 грн..

Таким чином, у відповідності до умов кредитного договору ОСОБА_9 мав повертати кредит частинами по 1840,00 грн..

Відповідно до п. 4.1 договору поруки - договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання. Тобто, сторони, керуючись умовами ч. 4 ст. 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням.

Як суд вбачає з графіка погашення кредиту, що наданий як докази позивачем, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 01числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином , поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 07007 від 01.08.2013р року системна несплата по кредиту почалася ще з 30.11.2014 тобто 6 місячний строк, протягом якого можливо було звернутися до суду з позовною заявою до поручителя, сплив ще 30.05.2015 року, а дія поруки припинилася в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України (що вбачається з графіку повернення платежів).

ПАТ «Дельта Банк » було подано позов не лише до ОСОБА_3, а й до ОСОБА_4, як співвідповідача, тобто позивач припинення поруки не визнав, вважаючи, що відповідачка ОСОБА_4 повинна сплачувати заборгованість за договором поруки.

На підставі ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання є неприпустимою.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або згідно вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

На підставі вимог ч 2 ст.530 ЦК України , якщо в зобовязанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк.

На підставі ч1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобовязання, на підставі ст.610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовзання ( неналежне виконання).

На підставі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 не виконав грошове зобов»язання і з нього належить стягнути заборгованість за кредитним договором на користь банку

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 р. у справі № 6-33цс12, де зазначено, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України; тому, в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Установивши що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, слід вважати поруку припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 Цивільного кодексу України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред»явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Суд приходить до висновку, що з договору поруки від 01.08.2013 року № 07007/П вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вищезазначена правова позиція також висловлена у Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року по справі № 6-2662цс15, також вона кореспондується з правовим висновком по цій же справі судді Верховного Суду України - Охрімчуком Л.І. Аналогічний правовий висновок щодо припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України висловлений в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року (справи № 6-28цс14). Також у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми ч. 4 ст. 559 ЦК України у подібних правовідносинах, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних правовідносин при застосуванні вказаної норми

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вже зазначалося вище, системне невиконання боржником ОСОБА_3 основного зобов'язання почалося з 30.11.2014 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк», не пред'явивши вимог до поручителя, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, втрачає права вимагати від поручителя виконання зобов'язань за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_4 перестає відповідати перед кредитором, як солідарний боржник на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13 по справі у подібних правовідносинах пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 вказаного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви частково , оскільки приймаючи до уваги, що вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки не було предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (умовами кредитного договору від 01.08.2013 року № 07007 передбачено погашення кредиту періодичними платежами) це зумовило припинення зобовязання поручителя. За таких обставин, порука ОСОБА_4 за договором №07007 П від 01.08.2013 року припинила свою дію, у звязку з чим вбачаються правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог саме до поручителя.

Ураховуючи ті обставини, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за Законом звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду, у порядку ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_3 на користь держави Україна.

Керуючись статтями.10,11,57,60,88,179,208,209,212-218,224,294 ЦПК України; ст.525,524,526,625,610,1054, 559 ЦК України,

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи від фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07007 від 01.08.2013 року та договором поруки №07007/П від 01.08.2013 року в сумі 111 422,38 гривень та про стягнення судових витрат на користь держави визнати частково обґрунтованими та задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 ,,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ,тимчасової дирекції Публічного Акціонерного товариства « Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 07007 від 01.08.2013 року в сумі 111 422,38 гривень (сто одинадцять тисяч чотириста двадцять дві гривень 38 копійок) .

Стягнути з ОСОБА_3 ,,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь держави Україна судовий збір в сумі 1114,22 гривень (одна тисяча сто чотирнадцять гривень 22 копійки)

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення, а сторонами ,що не приймали участі у судовому засіданні в той же термін після отримання копії судового рішення..

Рішення суду з мотивувальною частиною буде виготовлене судом у п»ятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини , 13.04.2017 року

Головуючий ,суддя О.О.РУДНЄВА

Рішення виготовлено суддею особисто в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА