Справа №591/619/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/625/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 лютого 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 07 квітня 2014 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивачу були встановлені професійні захворювання. Відповідно до довідки МСЕК м. Суми від 29 жовтня 2003 року ступінь втрати працездатності склала 50% первинно та встановлено III групу інвалідності. Отримані позивачем професійні захворювання спричинили моральні та фізичні страждання. Позивач має постійну задишку при незначних навантаженнях, кашель з виділенням слизового харкотиння, приступи утрудненого дихання, загальну слабкість, швидку втому, шум у вухах та голові. Вона змушена постійно лікуватися як амбулаторно, так і в стаціонарах, а тому просила суд стягнути з відповідача 65 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_3 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не надання належної оцінки наданим доказам, просить зазначене рішення суду змінити в бік збільшення розміру задоволених позовних вимог.

При цьому зазначає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не достатньо оцінені та не враховані характер і обсяг моральних та фізичних страждань, стан здоров'я позивача, незворотність фізіологічних процесів.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

При цьому зазначає, що позивач не надав доказів завдання їй моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми - Іванія Є.М., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18 квітня 1983 року по 07 квітня 2014 року позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-7).

07 квітня 2014 року позивач ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Позивач працювала за професією маляра.

Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 70 від 23 червня 2003 року позивачу встановлені такі професійні захворювання:

Хронічний обструктивний бронхіт II ст. токсико-хімічної етіології в фазі нерізкого загострення. Вторинна бронхіальна астма III ступеня, персистуюча. Емфізема легень I ступеня. Легенева недостатність II-III ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз).

Гіпертонічна хвороба II ст. хронічний гастрит з неуточненою з кислоутворюючою функцією шлунку в стадії ремісії, гіпертонічна дисциркуляторна енцефалапатія I-II ст. з астено-невротичним синдромом. РОХП з алгічним синдромом, фіброматоз матки. Опущення матки і станок піхви I ст. (Супутній діагноз).

У п. 14 акту зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість технологічного процесу, неефективне використання засобів індивідуального захисту.

У п. 17 Акту зазначено, що роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», ДНС 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», ГОСТ 12.1.003-83 «ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря робочої зони», «Інструкція по утриманню виробничих приміщень» №658-66, яким підтверджено наявність вини роботодавця, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої Фтизіатричною МСЕК м. Суми від 29 жовтня 2003 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 50% первинно та встановлено III групу інвалідності.

Згідно довідки Фтизіатричної МСЕК м. Суми від 12 жовтня 2011 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65% та встановлено III групу інвалідності, потребує лікування у пульмонолога (а.с. 10).

Позивач є непрацездатною, їй рекомендований нагляд у терапевта, невропатолога, пульмонолога, гастроентеролога та санаторно-курортне лікування. Вказані факти підтверджуються випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №0806/983 (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її задоволення. Обов'язок відшкодування моральної шкоди лежить саме на Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, оскільки на момент встановлення вперше ступеня втрати працездатності та III групи інвалідності у позивача саме на Фонд було покладено обов'язок відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив з суті позовних вимог, характеру діяння особи та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, часу та зусиль, які витратила позивач при захисті своїх інтересів, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, яке встановлено висновком МСЕК, є доведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою завдавача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, тому є і моральні страждання з приводу порушення його прав.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, вирішуючи спір, вірно виходив з того, що позивач надала докази завдання їй моральної шкоди в результаті ушкодження здоров'я, довела певний її розмір. У позовній заяві містяться посилання на те, у чому саме полягає завдання моральної шкоди позивачу, якими доказами це підтверджується, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

Відсутність висновку медичних органів, що підтверджує наявність моральної шкоди, не є підставою для відмови позивачу у позові. У разі якщо відповідач не погоджувався з доводами позивача про наявність моральної шкоди, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України він не позбавлений був можливості заявити клопотання про призначення медико-соціальної експертизи, проте такого клопотання в ході розгляду справи в суді першої інстанції Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми не заявлялось.

За таких обставин, посилання відповідача у апеляційній скарзі на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди унаслідок ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не достатньо оцінені та не враховані характер і обсяг моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, незворотність фізіологічних процесів, відсутнє обґрунтування зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, не відповідають матеріалам справи, оскільки в рішенні судом було враховано всі ці обставини при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Отже, на думку колегії суддів, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначений з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань останнього, ступеня вини як роботодавця, так і самого працівника, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновку суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -