Провадження номер 2/741/431/17
Єдиний унікальний номер 741/940/17
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивачів ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона зареєстрована та проживає в будинку, розташованому в м. Носівка по вул. Ройченка, 19, зі свого народження, тобто з 1985 року. Будинок на праві власності належить ОСОБА_5. ОСОБА_5 є рідною сестрою матері позивача ОСОБА_6. І ОСОБА_5, і ОСОБА_6 нині покійні. ОСОБА_5 померла 12 вересня 1994 року, спадщину після її смерті ніхто не оформляв. ОСОБА_6 померла 23 червня 2011 року. Спірний будинок фактично був побудований батьками позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_5, хоч і є власником будинку, але участі в його будівництві не брала й ніколи в будинку не проживала. Батько позивача мав судові спори зі своєю колишньою дружиною, яка заявляла до нього вимоги майнового характеру. Саме тому батьки позивача, збудувавши будинок, оформили його на ОСОБА_5 ОСОБА_5 загинула, за життя не переоформила будинок на матір позивача. Позивач робить у будинку ремонти, сплачує комунальні платежі. Ніхто, крім позивача, на будинок не претендує. Позивач не приховувала факту володіння будинком. Вона добросовісно, відкрито, безперервно проживала та проживає в будинку по вул. Ройченка, 19, у м. Носівка, отже, більше 10 років користується нерухомим майном. Саме тому вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та дала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у змісті позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання, що вона є сусідкою ОСОБА_2 Позивач постійно зі свого народження проживає в будинку по вул. Ройченка, 19, у м. Носівка. Будинок був побудований батьками позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Позивач доглядала за матірю до самої смерті останньої, проводила поховання, постійно веде господарство, робить у будинку ремонти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 Будинок по вул. Ройченка, 19, м. Носівка, був побудований їх батьками. Позивач доглядала за матірю до самої смерті, постійно проживає у спірному будинку, веде господарство, свідок не претендує на будинок.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.08.1988 р. житловий будинок, розташований у м. Носівка по вул. Ройченка, 19, м. Носівка, належить ОСОБА_5 (а. с. 6).

ОСОБА_5 померла 12 вересня 1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 24).

За життя ОСОБА_5 заповіту не складала, що підтверджується інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 45-47). Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 43).

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6, це підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 20) та копією свідоцтва про шлюб між нею та ОСОБА_11 (а. с. 19).

У судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був фактично збудований батьками позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які нині покійні (а. с. 25-26), але офіційно право власності на будинок було зареєстроване за ОСОБА_5 Земельна ділянка під будинком у 1986 році була закріплена за ОСОБА_7 (а. с. 17), а в 1987 році за ОСОБА_6 (а. с. 18).

У судовому засіданні встановлено, що позивач зі свого народження, тобто з 1985 року, постійно проживає в будинку за адресою: вул. Ройченка, 19, м. Носівка Чернігівської області, доглядає за будинком, проводить ремонти. Місце її проживання також зареєстровано за цією адресою (а. с. 28). Ці обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією довідки ОСОБА_4 міської ради про те, що ОСОБА_5 не була зареєстрована у спірному будинку (а. с. 13), копією рішення ОСОБА_4 міської ради від 19.07.2011 р. про надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою (а. с. 15-16), копією довідки ОСОБА_4 міської ради про те, що ОСОБА_12 станом на 23.06.2011 була зареєстрована в домоволодінні за адресою: вул. Ройченка, 19, м. Носівка, а також показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитаних у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 К України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п. 11 передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач довела факт набуття нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю, адже в ході судового розгляду встановлено, що вона відкрито, добросовісно та безперервно користувалася нерухомим майном більше 10 років, і нині живе в спірному будинку, користується ним, робить ремонти, постійно підтримує його в придатному для проживання стані. Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що ніхто, крім позивача, не претендує на житловий будинок.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 19 по вул. Ройченка в м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 7-9).

Отже, ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що визнання права власності не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 208, 213-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у м. Носівка Чернігівської області, вул. Ройченка, 19, вартістю 242074 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а-1», сараю «Б», гаража «Г», вбиральні «У», колодязя «к1/2ч.», воріт з хвірткою №1, огорожі №2, загальною площею 57,9 кв. м житловою площею 41,0 кв. м інвентаризаційною вартістю 242074 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий