КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6534/16-ц
Провадження № 2/552/169/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частину квартири,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона з 19.07.2006 року працює в Іспанії по контракту. На таку роботу вона погодилась тільки з тих причин, що не мала коштів, а мала намір придбати квартиру в м. Полтава, бо власного житла у неї в м. Полтаві не було. Коли вона вже мала змогу реально оцінити свої матеріальні можливості з приводу придбання квартири, вона домовилась із своєю донькою, відповідачем по справі, про те, щоб вона купила для неї квартиру в кредит, щоб кредит оформила на своє ім»я, бо перебуваючи у Іспанії вона не мала змоги надати усі необхідні документи для отримання кредиту для придбання квартири. Так із її згоди 26.02.2008 року відповідач придбала спірну квартиру в кредит, в іпотеку. Строк дії кредиту по 2038 рік. За період із січня 2008 року по 10.03.2016 року вона перерахувала дочці в рахунок погашення кредиту за квартиру 58 732.33 Євро. У вересні 2016 року вона приїхала в м. Полтаву та попрохала відповідача виконати їхню домовленість, подарувати їй квартиру, однак відповідач відмовилась від переоформлення квартири. Зазначала, що оскільки квартира придбана виключно за її кошти, за нею повинно бути визнане право власності на спірну квартиру.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Позивач пояснила, що її дочка, відповідач по справі, у 2008 році почала проживати у фактичних шлюбних відносинах, однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 Саме у період спільного проживання відповідач придбала спірну квартиру, в якій відповідач та ОСОБА_3 проживали разом. Вона пересилала кошти із Іспанії і на виплату кредиту, і на проведення ремонту, на відпочинок дочки із зятем, на ремонт будинку у сільській місцевості, на придбання речей домашнього вжитку та взагалі на проживання. Її дочка та ОСОБА_3 працювали мали спільний бюджет, отже кошти, які вона надсилала із Іспанії також йшли до їхнього спільного бюджету і використовувались ними спільно на вищезазначені витрати. у тому числі і оплату кредиту . Окрім того батьки ОСОБА_3 проживають у селі, мають підсобне господарство та також допомагали її дочці та ОСОБА_3 харчами. У зв»язку з цим вона вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 повинні бути задоволені, так як він також приймав участь у придбанні квартири та виплаті кредиту за квартиру.

Позицію позивача підтримав її представник, адвокат ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у його позовній заяві. Не заперечував того факту, що ОСОБА_1 переказувала їм кошти із Іспанії. Пояснив, що на час придбання квартири він та ОСОБА_6, на той час ОСОБА_7, проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, працювали, отримували допомогу як від його батьків так і від матері ОСОБА_6 Цими спільними коштами вони сплачували кредит за квартиру, а також витрачала на придбання меблів, відпочинок та придбання інших речей для себе.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_6.24.02.2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу взяла його прізвище ОСОБА_4.

За таких обставин в подальшому прізвище відповідача у судовому рішенні вказується - ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, відмовилась давати пояснення та залишила залу судового засідання. У попередніх судових засіданнях не визнавала позовні вимоги ОСОБА_1, хоча і не заперечувала факт отримання коштів від ОСОБА_1 та зазначала, що вказані кошти вона отримувала від позивача, як матеріальну допомогу від матері. Жодних домовленостей з приводу переоформлення спірної квартири у неї з матір»ю не було. У судовому засіданні 15.03.2017 року відповідач ОСОБА_6 пояснила, що на час придбання квартири та виплати кредиту за квартиру вона проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, з яким в подальшому зареєструвала шлюб та народила дитину.

Представник відповідача, адвокат Козленко О.М., у судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

У попередніх судових засіданнях позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 не визнавав. Не заперечував тієї обставини, що ОСОБА_2 отримала кошти від позивача ОСОБА_1 , що зазначені в наданих позивачем листах про дату та розміром грошових переказів , але зазначав, що жодної домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо придбання спірної квартири між ними не було. Щодо позовних вимог ОСОБА_3, то він заперечував проти того, що його довіритель проживала однією сім»єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 2008 року , а пояснення відповідача з цього приводу обґрунтовує її хвилюванням.

Ч. 2 -5 статті 169 ЦПК України передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. 3. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. 4. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

5. Наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання.

Так як відповідач ОСОБА_2 відмовилась приймати участь у судовому засіданні, залишила залу судового засідання, а її представник у судове засідання не з»явився без поважних причин, суд, враховуючи думку інших учасників судового розгляду, дійшов до висновку про продовження розгляду справи у відсутність відповідача ОСОБА_2 та її представника.

Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов до наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_1, позивач по справі, є рідною матір»ю відповідача ОСОБА_2

26.02.2008 року ОСОБА_2, на той час ОСОБА_7, придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в кредит, уклавши з ВАТ « Сведбанк» кредитний договір на суму 39 000 доларів США на строк до 2038 року, передавши вказану квартиру в іпотеку банку ( а.с. 15-18).

У судовому засіданні встановлено, і цього не заперечувала жодна із сторін, що кредит був виплачений достроково, у листопаді 2011 року.

Не оспорюється сторонами та обставина, що позивач, ОСОБА_1, надавала матеріальну допомогу на виплату вказаного кредиту, перераховувала кошти із-за кордону, що також підтверджується відомостями про переказ грошових коштів у період з 15.01.2008 року по10.03.2016 року (а.с. 25-27).

Зазначені відомості про переказ коштів дають підстави зробити висновок про те, що позивач надавала дочці суттєву матеріальну допомогу, так за вказаний період вона переказала із-за кордону 58 572 Євро.

Ч. 3 статті 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов»язок надання доказів у цивільному процесі покладається на сторони.

Позивач, ОСОБА_1, не надала суду жодного доказу у підтвердження домовленості з відповідачем ОСОБА_2 про придбання спірної квартири саме для її потреб, і що у подальшому відповідач повинна була провести відчуження спірної квартири на користь позивача ОСОБА_1

Письмовий договір між сторонами не укладався, жодних доказів того, що відповідач має зобов»язання перед позивачем з приводу спірної квартири матеріали справи не містять, відповідач заперечує будь-яку домовленість з позивачем щодо передачі останній у власність спірної квартири

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів.

Так як жодна угода між сторонами з приводу спірної квартири не укладалась , у позивач відсутнє право на визнання за нею права власності на квартиру.

Більш того, як убачається із довідок про грошові перекази позивача по справі, кошти надсилались відповідачеві ОСОБА_2 в період з 15.01.2008 року по 10.03.2016 року, тобто і після виплати кредитних коштів, а у період виплати кредиту з березня 2008 по листопад 2011 року розмір переказаних коштів становив 49832.39 Євро, що значно перевищує розмір сплаченого кредиту ( 39 000 доларів США) та свідчить про те, що матеріальна допомога позивача була регулярною , у значних розмірах і не була спрямована тільки на погашення кредиту, з метою отримання спірної квартири у власність.

Окрім того у судовому засіданні позивач підтвердила ту обставину, що вона направляла кошти відповідачеві і на виплату кредиту, і на проведення ремонту, на відпочинок дочки із зятем, на ремонт будинку у сільській місцевості, на придбання речей домашнього вжитку та взагалі на проживання.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Щодо позовних вимог ОСОБА_3

У судовому засіданні , яке відбулося 15.03.2017 року відповідач ОСОБА_2 пояснила, що на час придбання квартири та виплати кредиту за квартиру вона проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, вела з ним спільне господарство , а в подальшому,27 квітня 2013 року, зареєструвала шлюб , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сина, ОСОБА_9.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірваний за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27.12.2016 року.

Потім ОСОБА_2 надала суду письмові пояснення, в яких визнавала, що вони стали проживати разом із ОСОБА_3 у спірній квартирі з листопада 2009 року, але вони не містять жодних спростувань даних нею пояснень з цього приводу у судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2017 року.

Із пояснень позивача ОСОБА_1, а також свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 убачається, що з початку 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, разом витрачали спільні зароблені кошти та допомогу, яка надходила від матері ОСОБА_6 у грошовому виразі, та від батьків ОСОБА_3 у вигляді продуктів харчування.

Як вже зазначалось вище частиною 3 статті 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов»язок надання доказів у цивільному процесі покладається на сторони.

ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу у підтвердження заперечень з приводу її спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з лютого 2008 року, у судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2017 року сама особисто підтвердила вказану обставину.

Окрім того зазначений факт підтверджується послідуючою реєстрацією шлюбу між сторонами, народженням дитини, а тому слід дійти до висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з лютого 2008 року.

Як вже зазначалось вище у лютому 2008 року на ім»я ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_1) було зареєстроване право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в кредит на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2008 року.

Кошти на придбання квартири були отримані по кредитному договору , що був укладений ОСОБА_2 з ВАТ « Сведбанк» , а сама квартира передана в іпотеку банку.

Кошти за квартиру були повністю виплачені станом на 1 грудня 2011 року, тобто у період спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з лютого 2008 року і до розірвання шлюбу між ними.

В правовому висновку Верховного суду України, викладеного у постанові по справі №6-66цс13 зазначено, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету).

Як встановлено у судовому засіданні, і цього не заперечували сторони в період спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 працювали, отримували заробітну плату, отримували допомогу від батьків, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет.

В період спільного проживання кошти за придбання квартири були виплачені повністю, а отже спірна квартира є їхньою спільною сумісною власністю , та за ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на ? її частину.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 судом задовольняються, судові витрати понесені ним по сплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_3 недоплатив судовий збір у розмірі 640 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з лютого 2008 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з коридору 1 пл. 4.9 кв.м, шафи 2 площею 1.2 кв.м, вбиральні 3 пл. 2.9 кв.м, кухні 4 площею 5.7 кв.м, кімнати 5 площею 18.4 кв.м, балкону площею 0.9 кв.м, сараю площею 4.0 кв.м. житлова площа 18.4 кв.м, загальна площа 34.0 кв.м

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1686 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Васильєва