Справа № 204/7867/16-ц
Провадження № 2/204/387/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Крила Юрійовича про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просив стягнути з останнього на свою користь 11 741, 12 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що в його власності знаходиться автомобіль НОМЕР_1, який він передав в оренду ТОВ «Лібро Тек» на підставі договору оренди вантажного автомобілю № 180216 від 05.02.2016 року. Згідно умов п. 7.1 Договору Орендар «Лібро Тек» зобовязується усувати пошкодження автомобіля або відшкодувати збитки, завдані власнику майна при пошкодженні автомобілю. 03 травня 2016 року між ТОВ «Лібро Тек» і ОСОБА_2 було укладено трудову угоду , предметом якої було виконання ОСОБА_2 вантажних перевезень в інтересах Замовника ТОВ «Лібро Тек». З цією метою відповідачу було передано зазначений вище транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію на автомобіль, про що складено акт приймання передачі. Також по акту передачі-приймання відповідачу було передано картку ПриватБанку 186938, на яку перераховувалися грошові кошти для службових нужд. В подальшому, під час виконання перевезення по трудовій угоді, ОСОБА_2 безвідповідально поставився до переданого йому майна автомобіля, чим спричинив матеріальні збитки «ТОВ «Лібро Тек» внаслідок його пошкодження. Більш того, відповідач, повернувшись до м. Дніпро, кинув автомобіль на стоянці та не повернув ключі від автомобіля, страховий поліс, сервісну книжку, санітарний паспорт і свідоцтво про реєстрацію автомобіля, привласнивши ці документи. Крім того, в травні 2016 року ОСОБА_2 отримав на картку ПриватБанку грошові кошти 8750, 00 грн., з яких він привласнив 1640, 00 грн., не надавши документи, що підтверджують їх витрачання. Крім цього, автомобіль було значно пошкоджено, внаслідок чого ТОВ «Лібро Тек» вимушено звернутися за відновлюваним ремонтом до СТО, у звязку з чим було витрачено 10101, 12 грн. Таким чином, ОСОБА_2 завдав ТОВ «Лібро Тек» збитків на загальну суму 11 741, 12 грн. 03 травня 2016 року з Відповідачем Позивач уклав Договір про повну матеріальну відповідальність, згідно умов п. 1 якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей зобовязується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків. Згідно п.п. «д» п. 1 Договору працівнику заборонено використовувати грошові кошти підприємства в особистих цілях, знімати готівку з карток підприємства для будь-яких потреб. На порушення даного пункту відповідач зняв готівку в банкоматах м. Полтави і м. Харків 05.05.2016 і 06.05.2016 року на загальну суму 4 000 грн. Вважає, що між підприємством та відповідачем виникли правовідносини, повязані із виконанням договору зберігання, у звязку чим на підставі ст. 951 ЦК України відповідач, як зберігач має відшкодувати позивачу збитки. Також зазначає, що за умовами договору відступлення права вимоги, укладеного 03 жовтня 2016 року між ним та ТОВ «Лібро Тек», до нього перейшло право вимоги до Відповідача на суму 11 741, 12 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. 06.06.2017 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про слухання справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лібро Тек» було укладено договір оренди вантажного автомобіля № 180216, за умовами якого ОСОБА_1В зобовязується передати за плату, а ТОВ «Лібро Тек» прийняти в строкове користування транспортний засіб ТАТА LPT 613 Спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2.

Пунктом 4.1. Договору оренди встановлено, що строк користування автомобілем становить з 05 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Пунктом 7.1. Договору оренди передбачено, що орендар зобовязується не пізніш одного дня усувати пошкодження орендованого автомобіля, або відшкодовувати збитки, спричинені у звязку із втратою орендованого автомобіля, якщо такі ушкодження або втрата відбулася з вини орендаря.

Також, як вбачається з наданих позивачем копій документів, 03.05.2016 року згідно Акту приймання-передачі транспортного засобу, що належить ТОВ «Лібро Тек» (додаток до трудової угоди) між ТОВ «Лібро Тек» та ОСОБА_2, ТОВ «Лібро Тек» в особі директора ОСОБА_1 здало, а ОСОБА_2, діючий на підставі трудової угоди від 05.04.2016 року (наказ про прийом на роботу № 8 від 05.04.2016 року), прийняв автомобіль ТАТА марки LPT 613, 2005 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_2.

Крім того, 03 травня 2016 року між ТОВ ОСОБА_4» та ОСОБА_2 укладено договір про повну матеріальну відповідальність у відповідності до умов якого ОСОБА_2 (Працівник), що займає посаду водія приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Відповідно до пунктів 3, 4 даного Договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства, але не менше чим в 5-ти кратному розмірі м'ясо сировини та 3-х кратному за інші матеріальні цінності. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги договору зберігання транспортного засобу ТАТА LPT 613 Спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2, а тому у відповідності до вимог ст. 951 ЦК України має відшкодувати збитки, спричинені ТОВ «Лібро Тек», як зберігач.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що фактично між ТОВ «Лібро Тек» та ОСОБА_2 виникли трудові правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства та нормами ЦК України, що регулюють питання відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з наданих позивачем документів, ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Лібро Тек» на підставі трудового договору від 05.04.2016 року та прийнятий на роботу на підставі наказу № 8 від 05.04.2016 року (а.с 5).

В свою чергу, автомобіль ТАТА LPT 613, номерний знак НОМЕР_2 отриманий відповідачем від ТОВ «Лібро Тек» на підставі Акту приймання-передачі від 03.05.2016 року, прийнятий відповідачем у звязку з виконанням ним своїх трудових обовязків.

Це також підтверджується й Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладеного 03 травня 2016 року між підприємством та ОСОБА_2, в п. 1 якого зазначено, що відповідач, як працівник ТОВ «Лібро Тек», який займає посаду водія, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

Між тим, суд позбавлений можливості, у звязку з ненаданням позивачем належних доказів, фактично встановити яку саме посаду на підприємстві займав або займає відповідач.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Як вбачається з договору оренди вантажного автомобіля № 180216 від 05.02.2016 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Лібро Тек», позивач передав, а підприємство прийняло в оренду автомобіль ТАТА LPT 613, номерний знак НОМЕР_2 з метою використання його для службових перевезень товарів останнього.

Згідно п.п. 4.1 договору оренди, строк використання автомобілем оренди: від 05 лютого 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Підпунктом 7.1 договору оренди передбачено, що ТОВ «Лібро Тек» за цим договором зобовязується не пізніше одного дня усувати пошкодження орендованого автомобіля, або відшкодувати збитки, спричинені у звязку із втратою орендованого автомобіля, якщо такі пошкодження або втрата відбулися з вини орендаря.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів в їх сукупності, судом встановлено, що обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок пошкодження спірного транспортного засобу його власнику в силу вимог ст. ст. 1166 та 1172 ЦК України та умов договору оренди від 05 лютого 2016 року виникає саме у ТОВ «Лібро Тек».

При цьому, у даному випадку, а ні законом, а ні договором не передбачена можливість уступки права вимоги.

Крім того, згідно зі статтями 11, 27 ЦПК України, лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову. У даній справі позивач чітко визначив ці елементи позову - це норми ЦК і обґрунтував ними свої вимоги, а тому суд не має права змінювати самостійно підставу позову.

Отже, в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, потрібно керуватися нормами статей 130 - 137 КЗпП.

Виходячи ж з аналізу ст. 1172 ЦК України право на стягнення з працівника шкоди, спричиненої під час здійснення ним трудових обовязків, виникає у підприємства лише після фактичного її відшкодування потерпілій особі.

Більш того, на підтвердження факту спричинення шкоди підприємству шляхом пошкодження спірного автомобілю позивачем надано суду товарні чеки та видаткові накладні на придбання запасних частин на автомобіль, а також акт здачі-приймання робіт від 17.05.2016 року та довідку про шкоду від 01.06.2016 року, складену директором ТОВ «Лібро-Тек» (а.с. 12-15).

Але позивачем, в порушення вимог ст. 10 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що необхідність проведення ремонту спірного транспортного засобу, як й необхідність придбання запасних частин до нього виникла внаслідок дій відповідача, а між діями відповідача та спричиненням шкоди є причинно-наслідковий зв'язок.

Сама по собі довідка по шкоді від 01.06.2016 року, складена директором ТОВ «Лібро Тек», не є належним та допустимим доказом факту спричинення відповідачем шкоди підприємству, оскільки складена в односторонньому порядку, без залучення відповідних спеціалістів та за відсутності відповідача, а також не підтверджується будь-якими іншими доказами.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно вимоги ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Але, як вбачається з наданих позивачем доказів, посада відповідача не відноситься до Переліку від 28 грудня 1977 року № 447/24, а тому він не може нести повну матеріальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача привласнених останнім грошових коштів, отриманих останнім на картку ПриватБанку, то суд також вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки, як вже було зазначено, питання стягнення ввірених матеріальних цінностей працівнику та витрачених ним вирішуються в порядку трудового законодавства та не знаходилися у відповідача на зберіганні, як зазначає позивач в своєму позові.

Крім того, відповідно до вимог ст. 135 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. В своїй позовній заяві позивач просив звільнити його від сплати судового збору за подачу позову, оскільки він є інвалідом війни, але доказів цього не надав. Тому, оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено, то з нього слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 134, 135, 135-1 КЗпП України, ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 57-61, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Крила Юрійовича про стягнення збитків відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. О. Дубіжанська