АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про захист прав споживача та скасування зайво нарахованої плати за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 лютого 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, у серпні 2016 року звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про захист прав споживача та скасування зайво нарахованої плати.

Зазначала, що рахунки товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» за газ та послуги з газопостачання за березень, квітень, травень, червень 2016 року не відповідають обсягу спожитого газу, тарифам, вчинені без урахування пільг, суми субсидії.

Посилаючись на порушення прав споживача, просила визнати помилковим нарахування плати за газ та послуги з газопостачання за період з 1 січня по 30 червня 2016 року; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» скасувати зайво нараховану плату за газ

Справа №725/3750/16

Провадження №22-ц/794/451/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Піхало Н.В.

Категорія 57 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

та послуги з газопостачання за період з 1 січня по 30 червня 2016 року в сумі 1602 грн. 22 коп.; визнати неправомірною вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» сплатити заборгованість в сумі 2106 грн. 56 коп.; вказати товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на неприпустимість неаргументованого нарахування сум за газ та послуги з газопостачання і зобов'язати його надавати споживачу дані у відповідності до ч.ч.1,2,5 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»; заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» надавати неправильні дані у особистих рахунках і зобов'язати його нараховувати суми до сплати за газопостачання у відповідності до п.п.4, 6 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 лютого 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача та скасування зайво нарахованої плати задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, про захист прав споживача та скасування зайво нарахованої плати, суд першої інстанції керувався положеннями Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.526, 714 ЦК України та дійшов висновку про недоведеність порушення прав споживача, неправомірності нарахованої плати за газ та послуги з газопостачання.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про ненадання ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, доказів обсягу спожитого газу, здійснення оплати за газ та послуги з газопостачання за період з січня по березень 2016 року.

Водночас суд першої інстанції, визначаючи процесуальний статус ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, як позивача, вважав недоведеним наявність між товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, зобов»язальних правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживача».

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно з п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання помилковим нарахування плати за газ та послуги з газопостачання за період з 1 січня по 30 червня 2016 року; зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» скасувати зайво нараховану плату за газ та послуги з газопостачання за період з 1 січня по 30 червня 2016 року в сумі 1602 грн. 22 коп.; визнання неправомірною вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» сплатити заборгованість в сумі 2106 грн. 56 коп.; зазначення товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на неприпустимість неаргументованого нарахування сум за газ та послуги з газопостачання і зобов'язання надавати споживачу дані у відповідності до ч.ч.1,2,5 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»; заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» надавати неправильні дані у особистих рахунках і зобов'язання нараховувати суми до сплати за газопостачання у відповідності до п.п.4, 6 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, зазначалося неправомірність дій товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» щодо нарахування плати за газ та послуги з газопостачання.

Отже, ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, захист своїх прав та інтересів пов»язувала із вирішенням спору щодо нарахування плати за газ та послуги з газопостачання за період з 1 березня по 30 червня 2016 року, що виник з правовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» та ОСОБА_1 щодо надання послуг з газопостачання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Черінвцігаз» та ОСОБА_1 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання від 03 червня 2014 року №26678.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 травня 2015 року анульовано ліцензію Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Черінвцігаз» на здійснення діяльності з постачання природного газу.

З 1 липня 2015 року ОСОБА_1 надаються послуги з постачання природного газу товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» відкрито ОСОБА_1 особовий рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Разом з тим ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.39 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476) у разі коли між споживачем газопостачальним (газорозподільним) підприємством не досягнуто згоди про надання послуг газопостачання, розміру їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються у судовому порядку.

На підставі ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Правовідносини між сторонами врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», ст. 714 ЦК України, якою встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року затверджено Правила постачання природного газу (чинної на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.п. 2, 3, 5 розділу І Правил, їх дія поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС. Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобовязаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього обємах (обсягах), а побутовий споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України, шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» передбачено, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання починаючи з 1 квітня 2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 16 1 цих Правил).

Якщо у споживача, який використовує природний газ комплексно (для опалення, приготування їжі та/або підігріву води), на дату контрольного зняття показань лічильника газу контрольні показання лічильника газу менші, ніж зазначені споживачем у платіжному документі за попередній місяць в опалювальний період, то ці контрольні показання вважаються фактичними показаннями лічильника природного газу станом на 1 число місяця, в якому провадиться таке контрольне зняття. Переплата, яка утворилась, залишається на особовому рахунку споживача виключно в грошовому еквіваленті і зараховується в рахунок майбутніх платежів. Про наявність такої переплати газопостачальне підприємство письмово повідомляє споживача протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п.17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

У матеріалах справи відсутні докази зняття ОСОБА_1 показань лічильника газу та зазначення у платіжних документах на 1 лютого, 1 березня, 1 квітня 2016 року, доведення ОСОБА_1 до відома товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» обсягу спожитого газу у січні, лютому, березні, квітні, травні, червні 2016 року.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, ухилилася від доведення обставин невідповідності рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» за газ та послуги з газопостачання за березень, квітень, травень, червень 2016 року обсягу спожитого газу.

У такому разі судом першої інстанції ухвалено судове рішення в цій частині на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 583 від 03 березня 2015 року (чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, зокрема у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): у період з 01 травня по 30 вересня (включно) - 7,188 грн. за 1 м3; у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно): за обсяг, спожитий до 200 м3 природного газу на місяць (включно), - 3,600 грн. за 1 м3; за обсяг, спожитий понад 200 м3 природного газу на місяць, - 7,188 грн. за 1 м3.

Змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 872 від 30 жовтня 2015 року визначено, що на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 3 березня 2015 року №583, а саме: для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): - за обсяг, використаний до 1200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр; - за обсяг, використаний понад 1200 куб. метрів природного газу за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Тобто, соціальна норма в кількості 200 куб. метрів природного газу на один повний місяць опалювального періоду за ціною 3,6 грн. за 1 куб. метр застосовувалась лише у квітні місяці 2015 року в межах опалювального періоду (дата початку/закінчення опалювального періоду встановлюється органами місцевої влади) для споживачів, які отримують пільги та/або субсидії в межах встановлених норм, з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року застосовувалась соціальна норма в сумарній кількості 1200 куб. метрів за весь вказаний період, незалежно від місячного обєму споживання газу.

З огляду на наведене доводи ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, щодо невідповідності рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» за газ та послуги з газопостачання за березень 2016 року тарифу суперечать вимогам закону.

У такому разі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» зайвого нарахування плати за газ та послуги з газопостачання за період з 1 січня по 30 червня 2016 року в сумі 1602 грн. 22 коп.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено субсидії у оспорюваному періоді з 1 січня по 30 червня 2016 року (а.с.47-49).

З приєднаного до матеріалів справи повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про розгляд звернення ОСОБА_1 від 19 липня 2016 року №СТ2-Л6-2810-0716 вбачається, що заборгованість утворилась за період з 1 липня 2015 року по 30 червня 2016 року у зв»язку із не здійсненням ОСОБА_1 оплати обов»язкової частки (а.с.23).

За змістом п.15 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1997 року №1050) громадянам, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного і громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках та будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунок власників житла (уповноважених ними органів) та підприємств, що надають комунальні послуги, а субсидія для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за бажанням громадян виплачується відділеннями поштового зв'язку чи перераховується на їх рахунок в банківській установі.

Громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов'язані щомісячно сплачувати свою обов'язкову частку витрат на оплату цих послуг. У разі коли вартість фактично використаної послуги менша ніж обов'язкова частка витрат на оплату цієї послуги, громадяни сплачують її фактичну вартість. Сума субсидії, яку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення було переказано на рахунки виконавців/виробників житлово-комунальних послуг для оплати їх вартості в розмірі соціальних нормативів і яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання

послуг, зараховується виконавцем/виробником як оплата послуг, у тому числі обов'язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди.

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, не надано докази здійснення оплати обов»язкової частки у розмірі, визначеному повідомленням про призначення субсидії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» у ході розгляду звернення ОСОБА_1 встановило здійснення ОСОБА_1 за період з 1 липня 2015 року по 30 червня 2016 року оплати обов»язкової частки в сумі 248 грн. 12 коп.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що підстав для визнання неправомірною вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» сплатити заборгованість в сумі 2106 грн. 56 коп. немає.

Ураховуючи наведене рішення суду першої інстанції в наведеній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У той же час визначення судом першої інстанції процесуального статусу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, як позивача, на правильність оскаржуваного рішення не впливає.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

Одинак О.О.