Справа № 468/83/17 -ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., при секретарі Хижняк К.А., розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.08.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним і банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином. У звязку з цим, станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість в сумі 24904,56 гривень, з яких: 885,09 гривень заборгованість за кредитом; 18522,35 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3835,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1162,12 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача до суду не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про слухання справи у відсутність їх представника та підтримання позову.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, надавши письмові заперечення зі змісту яких слідує, що в анкеті-заяві не вказані умови, які є істотними для кредитного зобовязання, зокрема, не вказано сума кредиту, про обовязок повернення суми боргу, строк надання та повернення грошових коштів, посилання на карту, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти. Також відповідач не надав доказів зняття відповідачем грошових коштів з картки. Вказав на те, що позивач безпідставно збільшив процентну ставку за кредитом та не повідомив про це відповідача. Заперечив проти стягнення з нього на користь позивача штрафу та комісії за неналежне виконання зобовязань, оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування суперечить вимогам закону щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Також вважає, що спливли строки позовної давності для стягнення пені та комісії, й тому в стягненні вказаної заборгованості слід відмовити. На підставі проведених ним розрахунків, вважає, що з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 2339,21 грн., що складається з 885,09 грн. заборгованість за кредитом, 866,54 грн. заборгованість за процентами, 500 грн. штраф (фіксована частина), 87,58 грн. штраф (процентна складова).

Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості станом на 31.12.2016 року; копію анкети-заяви від 22.08.2011 року; витяг з умов та правил надання банківських послуг; копію довідки про умови кредитування; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту; письмові заперечення відповідача; письмові пояснення позивача), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.08.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості.

Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.6.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України) (ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За характером, укладений ОСОБА_1 договір є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 22 серпня 2011 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був повідомлений про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт підписання заяви-анкети, отримання кредитної картки «Універсальна» та факт укладення та підписання ним даного правочину.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

З приводу заперечень відповідача щодо неправомірної зміни позивачем розміру процентної ставки за договором суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, що вказує на те, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку або ж у випадку підключення клієнта до комплексу Mobile-banking шляхом використання смс-повідомлень згідно з п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Як слідує з письмових матеріалів справи банк повідомляв позичальника про зміну відсоткової ставки за кредитним договором шляхом направлення смс-повідомлень на номер мобільного телефону відповідача. Умовами договору (п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг) передбачено обовязок клієнта у разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання кредитного договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком.

При цьому, після зміни процентної ставки відповідач з відповідною заявою про розірвання договору до банку не звертався, про припинення кредитування не просив та всю виниклу заборгованість перед банком не погашав, що вказує на те, що відповідачем було прийнято нові розміри процентної ставки за кредитним договором.

Що стосується вимог про стягнення відповідно до викладеної в додаткових поясненнях представника позивача саме пені (а не комісії), то суд враховує те, що підставою, для сплати неустойки, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до повного виконання зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст.266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) в межах одного рокуперед зверненням кредитора до суду при наявності підстав для її нарахування здійснюється у межах строку позовної давності, її стягнення понад рік у разі подання заяви про застосування строку позовної давності можливе за умови поновлення цього строку. Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності для стягнення пені.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі в їх сукупності, суд вважає, що стягненню підлягає пеня в межах одного року перед зверненням позивача до суду, а саме за період з 26 січня 2016 р. по 26 січня 2017 р. на підставі зробленого позивачем розрахунку в сумі 1200,00 грн.

Що стосується вимог про стягнення штрафів, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити баку штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2003 від 21.10.2015р.

Враховуючи наведене у задоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі - 885,09 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 18522,35 грн.; та пеня у розмірі - 1200,00 грн., а всього 20607,44 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1324 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,30, 60, 88,212, 214 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.08.2011 року станом на 31.12.2016 року в сумі 20607 (двадцять тисяч шістсот сім) гривень 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 1324 (одна тисяча триста двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: