Провадження № 2/161/4244/17
У Х В А Л А

20 жовтня 2017 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» про визнання наказу про поновлення на роботі незаконним і таким, що перешкоджає подальшому працевлаштуванню та стягнення середньомісячного заробітку і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання наказу про поновлення на роботі незаконним і таким, що перешкоджає подальшому працевлаштуванню та стягнення середньомісячного заробітку і моральної шкоди та заявою про уточнення позовних вимог про зупинення дії наказу та стягнення з відповідача судового збору та витрат на ІТЗ в користь держави.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2017 року позовна заява була залишена без руху, заявникові наданий строк для усунення недоліків поданої заяви.

В зазначений строк заявник недоліки усунув частково.

Зокрема, в позовній заяві не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, чим порушено вимоги п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Зазначені недоліки не усунуто і на вимогу суду.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а й мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з викладеного, з метою недопущення невиправданого зволікання з розглядом справи, а також, з врахуванням процесуальної можливості повторного звернення до суду з аналогічною заявою після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без руху, приходжу до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» про визнання наказу про поновлення на роботі незаконним і таким, що перешкоджає подальшому працевлаштуванню та стягнення середньомісячного заробітку і моральної шкоди слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ч.2 ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» про визнання наказу про поновлення на роботі незаконним і таким, що перешкоджає подальшому працевлаштуванню та стягнення середньомісячного заробітку і моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.