Справа № 401/1128/17
Провадження № 2/401/877/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя Баранець А.М.

при секретарі Христенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом доСпільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7580,02 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 23 листопада 2016 року був звільнений з СП ТОВ « Світловодськпобут» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП , у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з ним не був проведений розрахунок . Неодноразові звернення до відповідача з приводу виплати належних коштів були залишені без достатнього реагування, через що він був змушений звернутися за захистом порушених прав до суду і на його користь було стягнуто заробітну плату, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку по 23 березня 2017 року. Остаточна виплата належних при звільненні сум була проведена лише 10 травня 2017 року, тому позивач вважає, що з підстав ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за період з 24 березня по 10 травня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з підстав, наведених у заяві.

Представник відповідача Мацко Н.М. в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась та зазначила, що підстав для застосування ст. 117 КЗпП України немає, так як відсутня вина підприємства у не проведенні розрахунку при звільненні, бо рахунки підприємства арештовані державною виконавчою службою. Крім того вважає, що оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку вже був стягнутий судовим рішенням, повторне застосування санкцій, визначених ст.. 117 КЗпП України допущено бути не може.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 23 листопада 2016 року був звільнений з СП ТОВ «Світловодськпобут» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Дана законодавча норма передбачає розірвання трудового договору за власним бажанням працівника у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку і рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року на користь позивача було стягнуто заробітну плату, вихідну допомогу, грошову допомогу за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку по 23 березня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно дост.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата складає 261 грн. 38 коп., що вбачається з рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_1 до СП ТОВ «Світловодськпобут» та не потребує доказуванню з підстав ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2017 року по 10 травня 2017 року, тобто по час проведення остаточного розрахунку, проведення якого підтверджує випискою про рух коштів на банківському рахунку.

Однак суд вважає, що позивачем невірно визначено дату повного розрахунку 10 травня 2017 року, оскільки як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження остаточний розрахунок з позивачем проведено 05 травня 2017 року.

За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2017 року по 05 травня 2017 року у сумі 7318 грн. 64 коп.( 28 робочий день Х 261 грн. 38 коп. середньоденної заробітної плати =7318 грн. 64 коп.)

Заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог через те, що вини відповідача у невиплаті сум , належних позивачеві при звільненні немає, так як на рахунки підприємства перебували під арештом суд не приймає до уваги , з огляду на слідуюче.

П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобов'язань роботодавця перед третіми особами та у зв'язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України.

Так само безпідставними є посилання представника відповідача на неможливість повторного застосування ст. 117 КЗпП України, оскільки повторності в даному випадку немає, бо стягнення середнього заробітку здійснюється за наступний період затримки розрахунку.

Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 44, 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст..ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7318 грн.64 коп.

Стягнути з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги упродовж десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя Світловодського міськрайонного

суду Кіровоградської області А.М. Баранець