У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

22 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що має місце грубе порушення норм ЦК України, Конституції України, міжнародних яких актів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України прав вкладника і призводить до позбавлення її права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у вигляді грошових коштів, які перебувають у банку. За положеннями ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі в банку зобов'язані були вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила покласти відповідальність за зобов'язаннями ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед нею на ОСОБА_3, як Голову Правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на

ОСОБА_4 як заступника Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та на власника істотної участі ОСОБА_5, на момент визнання банку неплатоспроможним; - стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 2 671 285 грн

68 коп. - суму неповернутого вкладу та нарахованих відсотків за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 300937/27342/370-15 від 31 серпня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

23 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, позивач має право на отримання належної їй суми банківського вкладу виключно на умовах та у порядку, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо покладення відповідальності по поверненню вкладу за зобов'язаннями банку на голову правління банку та його заступника, а також власників істотної участі (на момент визнання банку неплатоспроможним) за вимогами позивача, то суд вказував на відсутність надання позивачем доказів на підтвердження визнання їх дій бездіяльності) умисною та доказів наявності вини у віднесені банку до категорії неплатоспроможних.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що 31 серпня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір-заява № 300937/27342/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 130 000 доларів США на строк з

31 серпня 2015 року по 04 вересня 2016 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит

31 серпня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про банківський строковий вклад (депозит) № 30037/27342/370-15 від

31 серпня 2015 року, згідно якої сторони погодили, що клієнт доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит) .

ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором належним чином виконала та внесла грошові кошти в сумі 130 000 доларів США на депозитний рахунок.

На підставі постанови Правління Національного банку України від

17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в даному банку та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», на три місяці з 18 вересня

2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора банку визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській ОленіСтепанівні.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року

№ 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявській О.С. на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам було опубліковано в газеті «Голос України» від 23 грудня 2015 року № 242 (6246).

23 грудня 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. з кредиторською вимогою, в якій просила визнати її кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 2 871 285 грн 68 коп.

Порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Тобто згідно із положеннями ст.ст. 26, 27 та ст. 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14, Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000 гривень ) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені у Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-1123цс16 від 13 червня 2016 року, яка у силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 - 6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 61 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, що чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, вже було введено тимчасову адміністрацію, і це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положення якого не визнані неконституційними або зупиненими, тобто він є діючим. І змінює лише порядок, строки та черговість повернення грошових коштів які були передані позивачем згідно умов договору про банківський строковий вклад.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

22 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович