Провадження № 2/537/74/2017
Справа № 537/4468/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в розмірі 261 492 грн. 02 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року він був виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 368-3 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року зазначений вирок суду у виправдувальній частині щодо нього залишено без змін.

В ході досудового розслідування справи про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2013 року його було відсторонено від посади проректора за наукової роботи та завідувача кафедри транспорту і транспортних технологій на умовах суміщення Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій та управління». Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 серпня 2013 року дію попередньої ухвали було продовжено на невизначений строк. Наказом від 04 листопада 2013 року позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням дії строку контракту. ОСОБА_1 вважає, що істинною причиною його звільнення була наявність відкритого кримінального провадження відносно нього, у іншому випадку дію контракту було б продовжено.

Позивач вважає, що кошти, не отримані ним внаслідок відсторонення від посади, мають бути компенсовані йому з урахуванням індексу інфляції за аналогією права згідно із вимогами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Сума боргу з урахуванням такої індексації за підрахунками позивача за період з листопада 2013 року по липень 2016 року включно складає 54 192 грн. 02 коп.

Позивач зазначає, що після відкриття кримінального провадження відносно нього у нього загострились хвороби, йому знову була встановлена третя група інвалідності; позивач не міг себе реалізувати і не працював; тривалий судовий розгляд справи призводив до додаткових моральних страждань, що виникли через розлучення з дружиною, втратою спілкування з дітьми, друзями та колегами. Втрата спілкування на міжнародному рівні в рамках наукових конференцій і симпозіумів призвела до неможливості публікувати наукові статті в міжнародних виданнях. Такі публікації, як зазначає позивач, до відкриття кримінального провадження, раніше приносили йому середній дохід в розмірі 2 000 дол. США на рік або 166,6 дол. США на місяць. Позивач розраховує розмір завданої йому моральної шкоди, виходячи з розміру трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом. Така сума заподіяної йому моральної шкоди становить 165 300 грн. 00 коп.

Окрім того, ОСОБА_1 надавалася юридична допомога, яка загалом складає 42 000 грн. 00 коп.

В ході розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, та, згідно останньої заяви про збільшення позовних вимог в редакції від 02 червня 2017 року просив суд остаточно ухвалити рішення, яким стягнути з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного єдиного казначейського рахунку 1 702 913 грн. 59 коп. шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту наданих заперечень, просив розглянути справу без його участі. Згідно змісту наданих заперечень, представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області - Забєлінський О.С. просив в задоволенні позову відмовити, оскільки по-перше, Національна поліція не є належним відповідачем по справі, так як цей орган не є правонаступником органів внутрішніх справ, зокрема, міліції. Також представник відповідача вважає, що Національна поліції не є належним відповідачем по справі з тієї причини, що правовідносини, які стали предметом спору, відбувалися до грудня 2014 року, а Головне управління Національної поліції в Полтавській області утворено лише 07 листопада 2015 року. По-друге, позивачем не обґрунтовано належним чином розмір завданої матеріальної та моральної шкоди, не надано до суду належних доказів. Таким чином, на думку представника відповідача, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а вимоги безпідставними, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Представник відповідача Державної казначейської служби України - Богуш П.М. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту наданих заперечень, просив слухати справу у його відсутність. Згідно наданих до суду заперечень, представник відповідача Державної казначейської служби України просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі та мотивував своє заперечення тим, що дана служба згідно зі своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Окрім того, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, а відтак Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Таким чином, стягнення коштів з органів Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім того представник відповідача вважає недоведеним факт завдання йому як матеріальної, так і моральної шкоди у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Згідно змісту наданих заперечень, представник відповідача вважає, що дії, проведені в рамках досудового слідства та судового розгляду були цілком логічними з точки зору кримінально-процесуального законодавства України, та не були діями, які не відповідають вимогам КПК України.

В судовому засіданні представник Кременчуцької місцевої прокуратури та прокуратури Полтавської області, заперечував проти задоволення позову, оскільки на думку останнього вони не є належними відповідачами по справі. Окрім того, оскільки шкода, завдана, фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи, а відтак належним відповідачем щодо заявлених вимог є виключно Державна казначейська служба України, яка є центральним органом виконавчої влади та здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджету або боржників на підставі рішень. В судовому засіданні представник відповідача вважає недоведеним факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Вислухавши пояснення сторін, ретельно дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 368-4 КК України - визнано невинуватим та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року у виправдувальній частині щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, сам факт порушення кримінальної справи, пред'явлення обвинувачення, допити, необхідність відстоювати свої права, а в подальшому ухвалення виправдовувального вироку у зв'язку із відсутністю в діях особи складу злочину, відповідно до вимог чинного законодавства, є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1, 2, 6, 7 статті 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами по справі, в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача, ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2013 року відносно ОСОБА_1 було обрано захід кримінального провадження у вигляді відсторонення останнього від займаної ним посади проректора з наукової роботи та завідувача кафедри транспорту і транспортних технологій на умовах суміщення Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій та управління», якій в подальшому ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області 7 серпня 2013 року було продовжено.

Зазначений вище захід кримінального провадження у вигляді відсторонення від займаної ОСОБА_1 посади, було скасовано лише вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 24 грудня 2014 року, що фактично набрав законної сили 14 червня 2016 року за наслідками перегляду останнього судом апеляційної інстанції.

Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року по справі №6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої заробітної плати за сам вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абзац 3 пункту 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із пунктом 8 вказаного Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи, 4 листопада 2013 року позивача було звільнено з посади у зв'язку з закінченням строку дії трудового контракту, то суд, визначаючи період часу за який заявником внаслідок незаконних дій було втрачено заробіток, приймає до уваги термін відсторонення від посади заявника, починаючи з ухвали суду, тобто з 23 квітня 2013 року і по час звільнення останнього з займаної посади, тобто по 4 листопада 2013 року, що складає 139 робочих днів.

Таким чином, приймаючи до уваги відомості, що містяться у наданій позивачем довідці про доходи від 29 квітня 2013 року № 40, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню втрачений внаслідок незаконного відсторонення від посади заробіток в розмірі 26 104 грн. 20 коп., виходячи з розрахунку 187,8 грн. (середній заробіток із розрахунку 2 останніх місяців (7700 /41=187,8)) помножити на 139 робочих днів в період часу з 23 квітня 2013 року по 4 листопада 2013 року.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу із врахуванням індексу інфляції відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати із застосуванням » із застосуванням в даному випадку аналогії права, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до чинного законодавства, аналогією права є застосування до спірних правовідносин загальних засад і змісту законодавства за відсутності конкретної норми, що регулює подібні відносини.

Аналізуючи норми статтю 8 Цивільного Кодексу України, можливо зробити висновок, що застосування аналогії права обґрунтовано за наявності двох умов, а саме при виявленні прогалини в законодавстві та за відсутності норми, що регулює подібні відносини що не дає можливості застосувати аналогію закону.

Оскільки, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду чітко визначений спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то в даному випадку підстави для застосування судом аналогії права відсутні, в зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації із врахуванням індексу інфляції не підлягають до задоволення.

У наведених в статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода на підставі частини 5 статті 3.

Відповідно до статті 4 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ).

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та встановлені обставини, тривалість страждань позивача в зв'язку з незаконним порушенням проти нього кримінального провадження за частиною 4 статті 368-3 КК України, факт визнання його невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдання згідно вироку суду, суд приходить до висновку, що позивачу була завдана моральна шкода, що призвело до загострення хвороб, порушення його нормальних життєвих зв'язків, неможливості реалізації останнього в повній мірі як фахівця в науковій галузі, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд приймає до уваги характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інші обставини. Зокрема, враховує стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2017 року - 3200 грн.

Таким чином, суд вважає, що з врахуванням викладеного та встановлених в судовому засіданні обставин справи, позивачеві слід відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 121 600 грн., розмір якої визначається судом, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи помноженого на кількість місяців перебування під слідством та судом, в даному випадку в період з 19 квітня 2013 року по 14 червня 2016 року, що складає 38 місяців (3200*38=121600).

Посилання позивача на розрахунок завданої йому моральної шкоди, виходячи із розміру 10 мінімальних заробітних плат за кожний місяць перебування під слідством та судом, суд не приймає до уваги вважаючи його необґрунтованим та занадто завищенням, виходячи з того, що заявник не будучи позбавлений волі, мав право вільно пересуватися та після його звільнення з попереднього місця роботи, мав можливість влаштуватися на іншу працю за своєю спеціальністю та займатися науковою діяльністю.

В обґрунтування завданої йому моральної шкоди заявник посилається на той факт, що внаслідок кримінального переслідування в нього погіршився стан здоров'я, що призвело до встановлення йому третьої групи інвалідності, одночасно зазначаючи в судовому засіданні, що хвороба внаслідок якої позивачу було визначено інвалідність, існувала ще задовго до його притягнення до кримінальної відповідальності.

За викладених обставин та відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів, наданих позивачем на підтвердження завданих йому моральних страждань та суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок перебування під слідством та судом, суд приходить до висновку, що визначений ОСОБА_1 розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 1 600 000 грн. є занадто перевищена, необґрунтованим та не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до вимог частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Протягом всього часу розгляду справи, судом не здобуто, а стороною відповідачів не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили чи обґрунтовували відсутність вини відповідачів у заподіянні позивачу моральної шкоди.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів на його користь витрат на оплату правової допомоги в розмірі 42 000 грн. 00 коп., суд приходить до наступних висновків.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються наряду з іншими виплатами, також суми сплачені останнім у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Позивачем в обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на оплату правової допомоги в розмірі 42 000 грн. 00 коп. надано до суду договір про надання правових послуг від 24 квітня 2013 року та товарні чеки б/н від 18 січня 2016 року на суму 3 500 грн. 00 коп., 13 червня 2016 року на суму 8 500 грн. 00 коп., 12 червня 2013 року на суму 4 500 грн. 00 коп., 07 грудня 2015 року на суму 9 500 грн., 15 червня 2013 року на суму 16 000 грн., на виконання умов зазначеного вище договору.

За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь сум, сплачених останнім у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, законними та обґрунтованими і такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Таким чином, суд критично сприймає заперечення представника відповідача - Державної казначейської служби України в тій частині, що дана служба не є належним відповідачем по справі.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу Українирішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Казначейством України.

Згідно пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів Українивід 15 квітня 2015 р. № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального Кодексу України, статтями 16, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку заробіток, який він втратив внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування за час незаконного відсторонення від посади в розмірі 26 104 грн. 20 коп.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, в розмірі 121 600 грн. 00 коп., та 42 000 грн. 00 коп. витрат, понесених громадянином у зв'язку із наданням йому юридичної допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.О. Зоріна