Справа № 455/1573/16-ц
Провадження № 2/455/86/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бущака Р.Є., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - в залі засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що його бабця - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7, до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Раніше за неї, у 1944 році, під час війни, пропав безвісті його дідусь - ОСОБА_7. Від спільного подружнього життя у них була дочка - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, його мати.

23.11.1951 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9. Від спільного подружнього життя у них було четверо дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто він, позивач у справі, дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла його мати - ОСОБА_11, його батько - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

На день смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, на день смерті матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та на день смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, він був зареєстрований і фактично проживав у даному будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1.

22.11.2016 року він, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак йому постановою відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не представлено оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

05.07.2016 року ОСОБА_3 та 01.10.2015 року ОСОБА_4 звернулись із письмовими заявами, про те, що як спадкоємці за законом до майна своєї матері - ОСОБА_11 до суду за продовженням пропущеного строку звертатись не будуть і на спадщину не претендують. 14.09.2016 року ОСОБА_5, звернувся з письмовою заявою про те, що як спадкоємець за законом до майна після смерті батька - ОСОБА_9 не претендує і оформляти спадкові права не бажає.

Житловий будинок, з надвірними господарськими спорудами був побудований у 1965 році його бабцею ОСОБА_6 З технічного паспорта вбачається, що загальна площа будинковолодіння складає 103.1 м2 в тому числі: житлова - 70, 2 м2, підсобна - 20,2 м2. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння станом на 28.10.2016 року із врахуванням ступеня зносу складає 163 359 гривень 00 копійок.

Згідно довідки виконавчого комітету Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 08.11.2016 року №940 відомо, що будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить до суспільної групи господарств - робітничий двір.

Просить визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бущак Р.Є. позовні вимоги підтримали та дали суду пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача - Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 01.02.2017 року в канцелярію суду поступила інформація за підписом сільського голови Стрільбицької сільської ради В.Яніва про слухання справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.58).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечував, просить задовольнити позовні вимоги позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. 02.02.2017 року до суду подала заяву про те, що розгляд справи просить проводити у її відсутності, відносно позовних вимог не заперечує (а.с.59).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Однак, в канцелярію суду від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечує(а.с.115).

Заслухавши позивача та його представника, третю особу - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із особистих документів позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя АДРЕСА_1( а.с.20-21) вбачається, що його батьками є ОСОБА_9, 1925 року народження та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Батьками матері позивача - ОСОБА_11, були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (дідусь та бабуся позивача), які зареєстрували шлюб 20.02.1930 року (а.с.9).Від спільного подружнього життя у них народилася донька - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10), яка, в подальшому, 23.11.1951 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, прізвище після їх одруження - ОСОБА_11 (а.с.11).

Від спільного подружнього життя у батьків позивача народилися: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - позивач (а.с.19), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23), яка відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 12.03.1983 року, зареєструвала шлюб з ОСОБА_12, змінивши дівоче прізвище на ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.29).

Відповідно до свідоцтва про смерть в с.Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 82 роки померла ОСОБА_6 (а.с.8), а раніше, а саме: у 1944 році, під час війни пропав безвісти ОСОБА_7, дідусь позивача.

Згідно довідки, виданої Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.08.2014 року №886, відомо, що будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, видане на підставі рішення Старосамбірського райвиконкому від 19.05.1988 року за №147 (а.с.63).

Хоч у позивача таке свідоцтво відсутнє, факт володіння ОСОБА_6 будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується:

- рішенням Стрільбищенської сільської ради від 10.05.19988 року №35 «Про оформлення права власності окремим громадянам Стрільбищенської сільської ради народних депутатів на житлові будинки», яким вирішено погодитись з висновками Старосамбірського МБТІ та вважати можливим оформити право власності окремим громадянам на житлові будинки в с.Стрільбище згідно з додатком №1 (а.с.61), згідно якого за порядковим №85 будинок в цілому в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 (а.с.62);

- рішенням виконавчого комітету Старосамбірської районної ради народних депутатів від 19.05.1988 року №147 «Про оформлення права власності та реєстрації житлових будинків», яким вирішено оформити право власності окремим громадянам та колгоспним дворам на житлові будинки в с.Лютовиська, Букова і Биличі Лютовиської сільської ради народних депутатів, Торчиновичі Торчиновицької сільської ради народних депутатів, Стрільбище Стрільбищенської сільської ради народних депутатів згідно з додатками №1, №2, №3 (а.с.64), згідно якого за порядковим №85 будинок в цілому в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 (а.с.65);

- технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.37-39).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Досліджені судом докази свідчать, що спадкодавець ОСОБА_6 набула житловий будинок по АДРЕСА_1 на законних підставах - збудувавши його, відкрито володіла ним, використовуючи для потреб своєї сім'ї, жодних доказів незаконності набуття цього житла судом не встановлено, але право власності у встановленому законом порядку не було померлою за життя оформлено.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

У відповідності до роз»яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

У відповідності до норм ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті ОСОБА_6, тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності з повідомленням приватного нотаріуса Сивака М.І. після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, спадкова справа до її майна не заводилася (а.с.82).

Однак, згідно довідки Стрільбицької сільської ради від 19.08.2015 року №645 ОСОБА_6, дійсно, проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7, з нею проживали однією сім'єю та були зареєстровані: дочка - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, зять - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, онук - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, онук - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_13, онука - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_14, правнука - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_15, правнука ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_16 (а.с.66), що також підтверджується випискою з погосподарської книги за 1986-1990 роки (а.с.43).

Отже, спадкоємцем ОСОБА_6 є її донька - ОСОБА_11, тобто мати позивача, яка вступила у спадкові права, так як проживала і залишилася проживати у її житловому будинку, користувалася будинком, земельною ділянкою, яка була закріплена за даним будинковолодінням, що підтверджується погосподарськими книгами за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки, довідкою (43-44,45-46,42).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_11 (а.с.12).

Оскільки спадщина на належне ОСОБА_11 майно - на житловий будинок в цілому з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 відкрилася після її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8, то відносини зі спадкування в цьому випадку також регулюються Цивільним Кодексом Української РСР 1963 року, ст.549 якого визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з досліджених доказів - довідки Стрільбицької сільської ради № 646 від 19.08.2015 року, ОСОБА_11, дійсно, проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8, з нею проживали однією сім'єю та були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, невістка - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_14, онука - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_15, онука ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_16 (а.с.67).

У відповідності із витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с.94) спадкова справа № 59829198 померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_11 зареєстрована 18.11.2016 року приватним нотаріусом Старосамбірського нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І. Проте, приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І., однак. ним 22.11.2016 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, так як заявником не представлено жодних документів на власність (а.с.71).

Після смерті ОСОБА_11 спадщину прийняв її чоловік - ОСОБА_9 та син -ОСОБА_1, ставши власниками по ? частці спірного будинковолодіння, так як лише вони, як спадкоємці першої черги, проживали з нею у такому на момент відкриття спадшини, після смерті спадкодавця вступили у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_11.

Отже, діти спадкодавця ОСОБА_11, крім ОСОБА_1, не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті матері - ОСОБА_11 (заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини не подали та не вступили в управління або володіння спадковим майном). Навпаки, треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду надіслали заяви, які нотаріально посвідчені, зазначивши у них, що їм відомо про смерть їхньої матері ОСОБА_11 та про спадкове майно, яке залишилося після її смерті, спадщину вони своєчасно не прийняли та на неї не претендують (а.с.18,28).

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_9 (а.с.13). На час відкриття спадщини після його смерті діяв Цивільний Кодекс України, який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.1 і ч.2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, заява подається особисто спадкоємцем.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З наявних у матеріалах справи документах, про що вище зазначено, вбачається, що спадщина ОСОБА_9 складається з ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1.

Позивач 18.11.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.84).

Проте, приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І. 22.11.2016 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, так як заявником не представлено жодних документів на власність (а.с.118).

Стрільбицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області також відмовлено ОСОБА_1 у винесенні рішення про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та проведенні державної реєстрації в установленому законом порядку (а.с.98).

Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку , установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно довідки Стрільбицької сільської ради від 15.11.2016 року №992 ОСОБА_9, дійсно, проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_9, з ним проживали однією сім'єю та були зареєстровані: син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, невістка - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_14, онука - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_15, онука ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_16 (а.с.68).

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - треті особи, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9. Третьою особою - ОСОБА_5 була подана до суду заява, якою повідомив, що ним пропущено строк прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 його батька ОСОБА_9, спадщину після його смерті не приймав і не претендує, оформляти свої спадкові не бажає(а.с.33).

Отже, спадкоємцем ОСОБА_9 є його син - ОСОБА_1, тобто позивач.

Отже, після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняв лише один його син - ОСОБА_1, тобто позивач, ставши власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, так як лише він, як спадкоємець першої черги, проживав з ним в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1, на момент відкриття спадщини, після смерті спадкодавця вступив у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови

до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, будинок 1960-1965 років побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, спадкодавці даним будинком володіли багато років, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, враховуючи, що спадкодавці були фактичними власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1, хоча і належним чином не оформили права власності на таке, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане будинковолодіння, оскільки він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_9 і не може в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, ч.1 ст.11, ст.60, ч.1 ст. 61, ст.ст. 209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, ст.328, 392, ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1268, ч.1 та ч.2 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст. 1296, ч.1 ст.1297 ЦК України, ч.1 ст. 524, ст.ст. 529, ч.1 ст.548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко