Справа № 188/891/16-ц
Провадження № 2/188/17/2017
20 квітня 2017 року смт Петропавлівка
Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Курочкіної О.М.,
секретар судового засідання Лукіна Л.Г.,
представника позивача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Петропавлівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні майном
До суду звернувся ОСОБА_1.з позовними ивимогами до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме , його власним домоволодінням та земельними ділянками.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач є власником домоволодіння та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Поруч з його домоволодінням, за адресою: АДРЕСА_1, розташоване домоволодіння ОСОБА_4 .
Позивач зазначив, що весною 2014 року відповідачем було побудовано будівлю для утримання домашньої худоби, сарай.
Вказаний сарай збудовано у безпосередній близькості з будинком відповідача. У результаті цього, ОСОБА_1 не може нормально жити через неймовірний сморід, який утворюється внаслідок утримання відповідачем у цьому сараї домашньої худоби. У зв'язку з цим у позивача різко погіршився стан здоров'я, оскільки він є інвалідом 3 групи та постійно задихається, що є наслідком утримання відповідачем у даному сараї худоби. На неодноразові прохання позивача не утримувати в цьому сараї худобу, відповідач ніяким чином не реагує. Такі обставини, а також те, що позивачу достеменно відомо про будівництво сараю без будь-яких дозвільних документів та з грубими порушеннями чинного законодавства України, були підставою для звернення для захисту своїх прав до Петропавлівської селищної ради, державної санітарно-епідеміологічної служби України, а саме Першотравенського міськрайонного управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Дніпропетровській області.
В наслідок звернень було встановлено, що згідно з Державними будівельними нормами 360-92 утримання домашньої худоби та птиці повинно відбуватися на відстані не менше, ніж 15 метрів від житлових будинків. Утримання відповідачем домашньої худоби на відстані 5 м. від будинку позивача є грубим порушенням його прав та чинного законодавства України.
Зазначені вище органи влади та місцевого самоврядування неодноразово виносили відповідачеві приписи про усунення порушень чинного законодавства, але він їх щоразу ігнорував та ігнорує.
Життя позивача стало нестерпним. ОСОБА_1 не може відкрити вікно чи вийти на своє подвір'я через сморід від худоби, яку утримує відповідач у сараї, побудованому біля його будинку. У зв'язку з неможливістю нормально дихати у позивача погіршився стан здоров'я та він неодноразово викликав швидку допомогу.
Позивач вважає, що відповідач своїми діями, які виразилися у побудові без належних дозвільних документів та з грубими порушеннями встановлених будівельних та санітарно-епідеміологічних норм, норм чинного законодавства України, чинить йому перешкоди у користуванні власним майном: домоволодінням та земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.
В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримали і зазначили, що сарай збудовано з порушенням будівельних норм, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, а документ про усунення порушень свідчать лише про те, що на час перевірки, худобу було переведено в інше місце.
Позивач зазначив, що коли відповідач придбав будинок, вони сарайчик для вугілля розвалили, він був приблизно розміром 3х4, а побудували значно більший сарай і стали тримати там кіз та птицю, з'явились криси, дихати в його будинку і подвір'ї нічим.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки.
Третя особа на стороні відповідача, ОСОБА_3, з позовом не погодився, вважає, що вимоги не підлягають задоволенню, зазначив, що він з дружиною проживають у зазначеному домоволодінні,яке належить їх онуку, вони придбали його на ім'я онука за власний кошт, сарай, який слугував вугільником, розбудували по старому фундаменту, тримають лише дві дорослі кози і шестеро козенят, а також 10 курей та 30 качок.
Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, позивач є власником домоволодіння та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №73957514 та №73952681.
Те, що відповідач, ОСОБА_4, є належним власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 сторонами не оспорюється і підтверджено технічним паспортом.
ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, належним користувачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, постійно там проживає і зареєстрований, що підтверджується записами домової книги.
Позивач і відповідач є власниками сусідніх домоволодінь.
В судовому засіданні встановлено і третьою особою визнано факт того, що в сараї домоволодіння, що належить відповідачу утримуються кози та свійська птиця.
Довідкою МСЕК та виписками з амбулаторної медичної картки підтверджується, що позивач, ОСОБА_1, є інвалідом 3 групи і неодноразово звертався до лікарні.
Актом обстеження домоволодіння гр. ОСОБА_4 від 02.06.2015 року встановлено недотримання санітарно-безпечноі відстані при утриманні худоби і птиці, рекомендовано перенести будівлі для отримання худоби на належну відстань.
10.06.2015 року Першотравенським міськрайонним управлінням Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області на скаргу позивача надана відповідь, що комісійним обстеженням домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, будівля для утримання домашньої худоби та птиці розташована на відстані 5 м. від сусіднього житлового будинку (АДРЕСА_1), що є порушенням вимог ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України", якими регламентована відстань від вспоміжних забудівель для утримання худоби та птиці не менш ніж 15 метрів від житлових будинків, та створює антисанітарний стан на прилеглій до житлового будинку території.
Листом, на ім'я відповідача, Петропавлівської селищної ради від 30.07.2015 року №727 підтверджується, що на виконання розпорядження голови Петропавлівської селищної ради від 29.05.2015 року №57-р-15 комісією проведено обстеження домоволодіння та земельної ділянки відповідача і встановлено недотримання санітарно-безпечної відстані при утриманні худоби і птиці, рекомендовано перенести будівлю для отримання худоби на належну відстань. Крім того, ОСОБА_4 попереджено, що у випадку невиконання зазначеної рекомендації, щодо нього буде складено протокол про адміністративне порушення.
Листом від 05.11.2015 Державного департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області позивачу надано відповідь з роз'яненням чинних правових норм.
Направленням від 29.02.2016 року Державного департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області підтверджується, що головний інспектор зазначеної установи ОСОБА_5 був направлений строком з 29.02.2016 року по 04.03.2016 року для здійснення перевірки виконання вимог припису інспекції від 22.10.2015 року виданого ОСОБА_4
Згідно акту від 03.03.2016 року складеним головним інспектором Державного департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 зазначено, що власником домоволодіння ОСОБА_4 порушення усунено шляхом переведення домашньої худоби та птиці до іншого приміщення, що спростовується встановленими судом обставинами справи, поясненнями ОСОБА_3 та повторними зверненнями позивача до зазначеної установи після складання акту.
В підтвердження зазначеної обставини свідчить лист Державного департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 22.04.2016 року №1004-14/231 на ім'я позивача, в якому з=зазначено, що за наслідками перевірки, постановою по справі про адміністративне правопорушення від 27.10.2015 року № 25//11 гр. ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності та надано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6 депутатом Петропавлівської селищної ради від 12.09.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_3, власником домоволодіння є їх онук ОСОБА_4, який ніколи не проживав і не був зареєстрований за даною адресою, актом встановлено, в домоволодінні добудовано віранду та гараж з відповідними дозволами і що ОСОБА_4 ніякого відношення до новобудівель немає, що все робилось родиною ОСОБА_3.
Суд критично ставиться до зазначеного акту в якості доказу, так як депутатом не вказано, на підставі яких нормативних документів вона зробила висновок щодо правомірності встановлених нею фактів.
Фототаблицею розташування сараю, визнаною сторонами, підтверджуються викладені позивачем обставини.
Судом встановлено, позивач неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування і державних установ, щодо свого порушеного права, тобто вичерпав усі можливості досудового вирішення цього спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Факт порушення відповідачем прав позивача встановлено органом місцевого самоврядування і Державним департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.
Відповідач намагався тимчасово усунути встановлені ним порушення, але згідно пояснень позивача, третьої сторони та досліджених доказів, в приміщенні сараю, що знаходиться на відстані 5 метрів від домоволодіння позивача, належні користувачі домоволодіння в особі родини ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продовжують утримувати кіз та свійську птицю, що порушує права відповідача та встановлені норми.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як відповідно до наданих документів сарай, в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 був передбачений в менших розмірах технічною документацією, збудований, слугував в якості вугільника, , але належними користувачами домоволодіння розбудований і став використовуватись в якості приміщення для тримання кіз і свійської птиці.
Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).
Крім того є порушення вимог ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України", якими регламентована відстань від вспоміжних забудівель для утримання худоби та птиці не менш ніж 15 метрів від житлових будинків, та створює антисанітарний стан на прилеглій до житлового будинку території.
Виходячи з зазначеного суд приходить до висновку, що поновлення прав позивача можливе лише шляхом знесення за власний рахунок самочинно розбудованого сараю.
Відповідно до ч.1 ст.103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Згідно з п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав і інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення та примусове виконання обов'язку в натурі.
Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не бере до уваги пояснення третьої особи щодо користування і реконструкції домоволодінням третіми особами, так як відповідачем за заявленими вимогами , згідно чинного законодавства є належний власник.
У випадку непорозумінь відповідача і третьої особи щодо завданих збитків чи порушення прав відповідача третіми особами в зв'язку з пред'явленим позовом, він має право регресної вимоги відповідно до положень ст. 1191 ЦК України.
На підставі ст.ст.79-81 ЦПК України судовий збір у сумі 551 грн.20 коп. суд вважає слід відшкодувати на користь позивача з відповідача.
Керуючись ст.16, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10,16, 60, 79-81, 214, 224-225 ЦПК України, - суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 його майном: домоволодінням та земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язанням відповідача ОСОБА_4 знести за власний рахунок самочинно розбудований сарай, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і який розміщено на відстані 5м. від будинку ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, а саме судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Курочкіна