Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Будінвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петруняк І.В., про визнання недійсними договорів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2009 року ОСОБА_7 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю виробничим підприємством «Будінвест» (далі - ТОВ ВП «Будінвест») попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У цей же день було укладено ще два попередніх договори купівлі-продажу паркомісць № № 5, 6 у цьому ж житловому будинку.

22 березня 2012 року між ТОВ ВП «Будінвест», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договори про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2009 року та договорів купівлі-продажу паркомісць, згідно з якими проведено заміну сторони з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_6».

Позивач ОСОБА_5 вважав, що зміст договорів від 22 березня 2012 року суперечить вимогам ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України, оскільки укладення цих договорів не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними. Крім того, ці договори укладені ОСОБА_7 без його згоди, як чоловіка останньої, що суперечить ст. 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У зв'язку з цим ОСОБА_5 просив визнати недійсними договори від 22 березня 2012 року про внесення змін до попередніх договорів купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2003 року.

20 лютого 2009 року між ОСОБА_7 та ТОВ ВП «Будінвест» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 328,10 кв. м, за умовами якого ТОВ ВП «Будінвест» зобов'язалося передати ОСОБА_7 збудовану квартиру у строк до першого кварталу 2010 року. У п. 2 цього договору зазначено, що продаж зазначеної квартири буде вчинено за ціною 6 417 636 грн, що в еквіваленті становило 656 200 євро.

У цей же день було укладено ще два попередніх договори купівлі-продажу паркомісць № № 5, 6 у цьому ж житловому будинку, вартістю 205 380 грн кожне, що в еквіваленті становило 21 000 євро.

На виконання умов зазначених вище договорів ОСОБА_7 сплатила в оплату вартості квартири 5 335 283 грн 36 коп., паркомісць - по 203 595 грн 90 коп.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5 надавав свою згоду на укладення його дружиною ОСОБА_7 вищезазначених договорів. Зокрема, як видно із заяв ОСОБА_5 адресованих приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Петруняку І.В. від 20 лютого 2009 року, він відповідно до ст. 65 СК України надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення таких договорів, а в разі необхідності внесення змін та доповнень до них (а. с. 98, 130, 152, т. 1).

22 березня 2012 року між ТОВ ВП «Будінвест», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договори про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2009 року та договорів купівлі-продажу паркомісць, згідно з якими проведено заміну сторони з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_6».

Правильно встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши до них норми матеріального права, які їх регулюють, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_5 у задоволенні позову, оскільки наявні у справі докази, свідчать про те, що позивач надав свою згоду відповідно до ст. 65 СК України на укладення його дружиною ОСОБА_7 оспорюваних договорів. Також встановлено, що договори від 22 березня 2012 року були направлені на реальне настання правових наслідків зазначених у них, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215, 235 ЦК України чи ст. ст. 60 - 65 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищенаведених висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: