Ухвала іменем україни
29 березня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначив, що 25 серпня 2011 року між ОСОБА_6 та банком було підписано заяву, яка разом з Тарифами та Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складають кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10 500 грн, зі сплатою 36,00 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2015 року склала 13 388 грн 69 коп., та яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено підстав позову, а саме наявності укладеного між сторонами кредитного договору, а також того, що відповідач отримувала кредитні кошти.

Проте з такими висновками судів не можна погодитись, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань та підставності заявленого позову банком надано заповнену та підписану відповідачем ОСОБА_6 25 серпня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Зі змісту такої анкети-заяви вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_6 виявив бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/Gold - 1 тис. грн. (а. с. 6).

Також, позивачем надано розрахунок кредитної заборгованості відповідача, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» за підписом ОСОБА_6, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг затверджених 06 березня 2010 року, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

У матеріалах справи відсутні подані відповідачем докази на спростування обставин, пов'язаних з укладенням договору між сторонами, розміру нарахованої позивачем кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення.

Зазначаючи про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, суди не врахували, що обов'язок по доведенню таких обставин покладається на сторони. При цьому, банк повинен довести факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості, а клієнт банку має спростувати доводи банку та довести протилежне. Неможливість спростування/доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

На порушення вищевказаних норм процесуального та матеріального права суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не дотримався принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства при розгляді справи, суди не звернули уваги на те, що обставини та докази, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, а саме докази на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами у справі в розумінні ст. 1054 ЦК України, докази на підтвердження розміру кредитної заборгованості, тощо, жодним чином не спростовано відповідачем у справі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про недоведеність позову і такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, зі змісту рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що суди при розгляді справи встановили, що 25 серпня 2011 року ОСОБА_6 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Дана заява на отримання банківських послуг - кредитної картки, кредитний ліміт якої складав 1 000 грн. В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, та погодилася з ними. Дана заява підписана позичальником та представником банку.

Разом з тим, встановивши такі обставини, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення дійшов до протилежних висновків, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору. Наведене свідчить про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки встановлені судом обставини суперечать висновкам суду щодо предмета та підстав позову.

За таких обставин, вважати рішення районного суду законним і обґрунтованим не можна.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України, недоліки, допущені судом першої інстанції, апеляційним судом не виправлено та ухвалено передчасне судове рішення про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій визнати законними і обґрунтованими не можна, вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана