Провадження № 2/127/1287/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Бондарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири.

21.09.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою залишено без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що 17 вересня 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.3 договору сторони домовились, що у володіння та користування відходять: ОСОБА_2 кімната площею 12.1 кв. м, кімната площею 11.4 кв. м, а всього 23,5 кв. м житлової площі та лоджія площею 2,6кв.м; ОСОБА_1 кімната площею 18,3 кв. м, кімната площею 7,8 кв. м, а всього 26,1 кв. м житлової площі та балкон (тераса 0,9 кв. м). Всі інші приміщення залишаються у спільному користуванні сторін як співвласників. Згідно з п.4 договору витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, податкові та страхові платежі сторони сплачують самостійно, відповідно до встановленого цим договором порядку володіння та користування приміщеннями. Відповідно до п.10 договору будь - які спори, що можуть виникнути між сторонами цього Договору з приводу його укладення, при неможливості їх вирішення за взаємною згодою сторін, вирішуються в судовому порядку. Згоди з відповідачем щодо розірвання договору не досягнуто. Після укладення договору, на думку позивача, ОСОБА_3 порушив його умови, а саме: без згоди ОСОБА_2 поселив в одну з кімнат квартирантку, яка приводила чоловіків, яка під час перебування в квартирі моєї малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вела себе непристойно, приймала ванну разом з чоловіками, ходила напівоголеною по квартирі, чим грубо порушувала норми моралі та співжиття; відповідач ОСОБА_3 жодного разу не компенсував витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, які сплачував саме позивач, оскільки окремі лічильники не встановлені; відповідач ОСОБА_3 одноособово користується загальною житловою площею розміром 26,1 кв. м., тоді як сімя позивача ОСОБА_2, що складається з 5 осіб, користується загальною житловою площею 23,5 кв.м. При укладенні договору позивач розраховував на виконання відповідачем його умов у частині компенсації комунальних та інших витрат, а також на нормальне спільне проживання, без самовільного заселення квартирантів та порушень норм моралі, негативного впливу на дитину. Дії відповідача ОСОБА_2 вважає істотним порушенням договору, а тому звернувся до суду з позовом про його розірвання. Відтак, позивач ОСОБА_2 просить суд розірвати договір від 17 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення порядку володіння та користування частками квартири №89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору мотивований тим, що ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2016 року задоволено позов в цивільній справі №127/22159/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/24 частку квартири АДРЕСА_2. Рішення суду набрало законної сили 30.12.2016 року. Позивач як співвласник квартири, користування та володіння якою є предметом спору між позивачем-відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем-позивачем ОСОБА_2, вважає, що предмет спору та рішення у справі стосується її прав, свобод та інтересів. А тому звернулась до суду як третя особа з самостійними вимогами з позовом щодо предмету спору. В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири від 17.09.2015 року, укладений між ним та ОСОБА_2, чоловіком позивача. На даний час кількість співвласників квартири збільшилась, позивач ОСОБА_3 зареєстрована як третя співвласник квартири, і тому, на її думку, договір стосується її прав та інтересів. Відповідач ОСОБА_3 після укладення договору почав порушувати права усіх членів сімї ОСОБА_2, у тому числі права малолітньої дитини, яка проживає в квартирі, а саме: без згоди ОСОБА_3 поселив в одну з кімнат квартирантку, яка приводила чоловіків. Під час перебування в квартирі малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вела себе непристойно, приймала ванну разом з чоловіками, ходила напівоголеною по квартирі, чим на переконання позивача, грубо порушувала норми моралі та співжиття, чинила негативний вплив на розвиток та світосприйняття дитини, порушувала права дитини, приписи Декларації прав дитини. За наведених обставин позивач ОСОБА_3 просить суд розірвати договір від 17 вересня 2015 року, укладений між відповідачем-позивачем ОСОБА_2 та позивачем-відповідачем ОСОБА_1 про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним та за позовом третьої особи заперечував щодо заявлених позовів, їх вимоги не визнав та просив залишити їх без задоволення, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 відповідача за первісним та відповідача за позовом ОСОБА_3 зустрічний позов підтримала, позов ОСОБА_3 визнала.

Позивач ОСОБА_3 заявлений позов підтримала про просила його задовольнити в повному обсязі.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 вересня 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці.

Відповідно до п.3 договору сторони домовились, що у володіння та користування відходять:

-ОСОБА_2 кімната площею 12.1 кв. м, кімната площею 11.4 кв. м, а всього 23,5 кв. м житлової площі та лоджія площею 2,6кв.м;

--ОСОБА_1 кімната площею 18,3 кв. м, кімната площею 7,8 кв. м, а всього 26,1 кв. м житлової площі та балкон (тераса 0,9 кв. м.).

Всі інші приміщення залишаються у спільному користуванні сторін, як співвласників.

Згідно з п.4 договору витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, податкові та страхові платежі сторони сплачують самостійно, відповідно до встановленого цим договором порядку володіння та користування приміщеннями.

Відповідно до п.10 договору будь - які спори, що можуть виникнути між сторонами цього Договору з приводу його укладення, при неможливості їх вирішення за взаємною згодою сторін, вирішуються в судовому порядку. Згоди з відповідачем щодо розірвання договору не досягнуто.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 і відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з таких підстав.

Відповідно до ч.2 cт. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З пояснень представників ОСОБА_3, ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 встановлено, що на час розгляду справи зазначена особа, що начебто винаймала житло у відповідача ОСОБА_3 наразі в квартирі не проживає, двері кімнат, які відійшли ОСОБА_3, є зачиненими, в цих кімнатах мешкає лише ОСОБА_3

Доказів, що свідчили б про неналежне виконання ОСОБА_3 договору від 17.09.2015 року про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці позивачі до суду не надали. Також не заявляли жодних клопотань щодо витребування доказів.

Судом було оглянуто оригінали квитанцій про оплату ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг.

До того ж пунктом 4 договору від 17.09.2015 р. не передбачено солідарної відповідальності сторін цього договору за несплату житлово-комунальних послуг, тобто кожен із співвласників самостійно оплачує такі послуги.

Відтак на переконання суду заявлений зустрічний позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вигоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3, то суд, враховуючи положення ч.2 ст. 653 ЦК України приходить до переконання про залишення цього позову без задоволення, оскільки позивач ОСОБА_3 не є стороною договору від 17.09.2015 року про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці, а обставини викладені в заявленому позові не знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи. Також ОСОБА_3 неправильно обрано спосіб судового захисту порушеного, на її думку, права користування квартирою.

Відповідно положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 3, 651, 653 ЦК ст. ст. 4, 10 ,11, 57 - 60, 88, 212-218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні зустрічного позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя