Справа №592/3275/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1164/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

22 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, свої вимоги мотивував тим, що в період з 10 жовтня 2010 року по 24 січня 2017 року перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО»). При звільненні йому не було виплачено заробітну плату, нараховану з вересня 2016 року та не виплачена вихідна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Просив суд ухвалити рішення, яким: стягнути з ПАТ «Сумське НВО» 42 260 грн. 00 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 16 904 гр. 00 коп. - до дня подачі позову та додатково за час до прийняття рішення суду; вихідну допомогу в сумі 25 356 грн. 00 коп.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати; стягнути 5 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» а користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 41 669 грн. 96 коп., в тому числі вихідну допомогу відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України в сумі 27396 грн.86 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати в сумі 159 грн. 43 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 21585 грн. 20коп., разом 63 255 грн. 16 коп. та завдану моральну шкоду у розмірі 100 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи які суд вважав встановленими, просить змінити рішення суду в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до суми 37 359 грн. 00 коп. та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди.

Вказує на те, що відповідачем не доведено те, що позивач працював на умовах неповного робочого тижня - 3 дні на тиждень, натоміть з наданої довідки про середньоденну заробітну плату позивача вбачається, що він у середньому працював 22 робочих дні на тиждень. Зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру присудженої до стягнення моральної шкоди, не достатньо оцінено та не враховано характер і обсяг моральних страждань, так як позивач понад півроку живе без засобів для існування.

Рішення в частині стягнення з ПАТ «Сумське НВО» 41 669 грн. 96 коп. заборгованості по заробітній платі, в тому числі нарахованої вихідної допомоги в сумі 27 396 грн. 86 коп., компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати в сумі 159 грн. 43 коп. сторонами не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача Гоча В.М., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 10 жовтня 2002 року по 24 січня 2017 року працював в ПАТ «Сумське НВО» та був звільнений за власним бажанням 24 січня 2017 року згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України ( а. с. 4-5 ).

Відповідно до довідки №16-07/367 від 30.05.2017 року, виданої ПАТ «Сумське НВО», заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 складає 41669 грн. 96 коп. в тому числі вихідна допомога передбачена ч.3 ст.38 КЗпП України - 27 396 грн.86 коп., компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати в сумі 159 грн. 43 коп., без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, середньоденна заробітна плата складає 415 грн. 10 коп., середньомісячна заробітна плата складає 9 132 грн. 29 коп. (а.с.39)

Наказом № 75 від 21.03.2014 року «Про встановлення режиму неповного робочого тижня», з 26.05.2014 року на ПАТ «Сумське НВО» встановлено триденний неповний робочий тиждень з режимом роботи: понеділок, вівторок, середа ( а.с.38 ).

З цим наказом ОСОБА_3 був ознайомлений та дав свою згоду на таку зміну умов праці, що підтверджується його особистим підписом (а. с. 159-168). Вказаний наказ не скасовано та він діє на підприємстві до цього часу, що не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду і сам позивач та його представник. Крім того наказ № 75 від 21.03.2014 року «Про встановлення режиму неповного робочого тижня», з 26.05.2014 року на ПАТ «Сумське НВО» був предметом оскарження в судовому порядку за позовом Вільної професійної профспілки ПАТ «Сумське НВО» про визнання цього наказу протиправним та скасування. У задоволенні позову Вільної професійної профспілки ПАТ «Сумське НВО» було відмовлено за необґрунтованістю (а. с. 151-158).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

П. 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумське НВО» від 03 серпня 2017 року середньоденна заробітна плата визначена відповідачем відповідно до п. 8 Порядку, виходячи з фактично відпрацьованих позивачем протягом останніх двох місяців перед звільненням робочих днів (а. с. 169).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обрахована судом першої інстанції, виходячи із сумарного числа робочих днів за період затримки згідно з графіком роботи підприємства, встановленим наказом № 75 від 21.03.2014 року, що відповідає наведеним положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, повинен обраховуватись, виходячи з п'ятиденного робочого тижня, колегія суддів вважає помилковими. Ці доводи представник позивача обґрунтовує тим, що за два місяця до звільнення позивач працював повний робочий тиждень. Проте, з відповідних наказів ПАТ «Сумське НВО» за листопад-грудень 2016 року вбачається, що такий режим роботи встановлювався у зв'язку з виробничою необхідністю по конкретному цеху, де працював позивач, за згодою з конкретними працівниками, в тому числі з позивачем (а. с. 95-150). Загальний графік роботи підприємства, встановлений наказом № 75 від 21.03.2014 року, як в зазначений період, так і в період, за який суд першої інстанції обрахував середній заробіток за час затримки розрахунку, не змінювався, а тому підстави для обрахунку середньої заробітної плати за період, коли позивач вже не працював на підприємстві, виходячи з п'ятиденного робочого тижня, відсутні, так як на підприємстві в установленому трудовим законодавством порядку визначено інший графік роботи, а саме: триденний неповний робочий тиждень з режимом роботи: понеділок, вівторок, середа.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 100 грн. Підстав для збільшення, визначеного судом розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303; 307 ч. 1 п. 1; 308; 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -