26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо скасування заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо скасування заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_7, якому належала квартира АДРЕСА_1. За час свого життя, а саме 31 травня 2008 року, ОСОБА_7 (спадкодавець) склав заповіт, яким заповів свою квартиру ОСОБА_5 Однак після складення заповіту
ОСОБА_5 припинив доглядати за спадкодавцем. 31 травня 2009 року ОСОБА_7 розірвав заповіт. При цьому, ОСОБА_7 мав намір скасувати його у встановленому порядку, але не встиг зробити це у звʼязку зі смертю. 09 лютого 2010 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати дійсним скасування заповіту та визнати недійсним видане ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

23 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня

2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності підстав для визнання дійсним правочину щодо скасування заповіту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, якому належала квартира АДРЕСА_2.

За час свого життя, а саме 31 травня 2008 року, ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 подав до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

09 лютого 2010 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 в

м. Борисполі, Київської області.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Згідно із ч. ч. 1, 7 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ч. 1 ст. 1301 ЦК України).

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 у встановленому порядку не скасував заповіт, а тому відповідач ОСОБА_5 мав право на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

06 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо скасування заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова