Номер провадження 2/754/2533/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та боргу по аліментам, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який під час судового розгляду змінив, до відповідачки ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та боргу по аліментам, стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який пред'явлений до виконання і на даний час відкрито виконавче провадження. Однак, з червня 2016 року дочка ОСОБА_3 почала проживати з позивачем, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України сама обрала місце проживання. Крім того, в серпні 2016 року відповідачка відмовила в наданні дочці дозволу на виїзд з позивачем до Польщі, оскільки він мав можливість виїхати на роботу за контрактом, а донці на навчання та розпочала судовий процес по позбавленню його батьківських прав відносно обох дітей. Через цей судовий процес позивач вимушений був відмовитися від трудового контракту з польським роботодавцем на роботу з гідним доходом. Разом з тим, він все одно до жовтня 2016 року сплачував аліменти на двох дітей. На даний час, через скрутне матеріальне становище у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яку він сплачувати не бажає, оскільки вважає, що кожен з батьків несе витрати по утриманню тієї дитини, котра живе з ним. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить звільнити його починаючи з дати змінення обставин, тобто з 05.06.2016 року до досягнення дочкою повноліття, від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються з нього згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.08.2012 року у справі № 2/519/3243/12; звільнити його від сплати боргу по аліментам, які стягуються з нього згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.08.2012 року у справі № 2/519/3243/12, за період з листопада 2016 року по 31.08.2017 року; стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 15 700,00 грн., сплачені ним на її користь на утримання дітей за період з червня 2016 року по серпень 2017 року; відкликати з виконання Жовтневої державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавчий лист № 2/0519/3243/12 від 15.11.2012 року, виданий на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.08.2012 року у справі № 2/519/3243/12.

У судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з'явилися, відповідачка надала до суду заперечення, в яких зазначила, що доводи позивача є безпідставними та не обґрунтованими, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову та розглядати справу у її відсутності. Представник відповідачки також надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки та її представника, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, 03.11.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 545.

В шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися спільні діти, донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.08.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до повноліття дітей. На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист, який пред'явлений до виконання.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.06.2017 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2017 року було відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав та встановлено, що починаючи з червня 2016 року неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійно прийняла рішення проживати з батьком.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, згідно ч. 1, 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що батько зобов'язаний приймати участь у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю ОСОБА_2, а тому суд звільняє позивача з 05 червня 2016 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з батьком на його утриманні.

Що стосується вимоги позивача про звільнення його від сплати боргу по аліментам, то суд відмовляє у задоволенні відповідної вимоги, виходячи з наступного.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно довідки Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 26.05.2017 року, за виконавчим листом № 2/0519/3243/12 від 15.11.2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, було нараховано аліментів на загальну суму 51 671,00 грн., а сплачено позивачем на загальну суму 39 487,00 грн., тобто не сплачених аліментів залишається на суму 12 184,00 грн.

Однак, вищевказана довідка-розрахунок видана на двох дітей одночасно, а суд самостійно не може визначити суму боргу, що повинен бути стягнутий у відповідності до законодавства України (можливо з нарахуванням неустойки) на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на суму 15 700,00 грн., суд відмовляє у відповідній вимозі, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували, що саме 15 700,00 грн. було сплачено на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з ним, оскільки всі розрахунки, які були надані позивачем розраховані на двох дітей одночасно.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Враховуючий те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, щодо звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, щодо звільнення від сплати боргу по аліментам, то суд приходить до висновку, що відкликання з виконання Жовтневої Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавчого листа № 2/0519/3243/12 від 15.11.2012 року є передчасним та таким, що не буде відповідати чинному законодавству України, оскільки позивач ОСОБА_1 не позбавлений обов'язку утримувати дитину та виконувати рішення суду, оскільки доказів, які б підтверджували позицію позивача, щодо заявлених вимог, останній суду не надав, а тому задоволенню підлягає тільки вимоги, щодо звільнення позивача від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 починаючи з 05.06.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 180-183, 184, 192 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та боргу по аліментам, стягнення аліментів - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.08.2012 року у справі № 2/519/3243/12, починаючи з 05.06.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: