Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/5318/16 Головуючий у 1 інстанції Світлицька В.М.
Номер провадження 22-ц/778/1230/17 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Кримської О.М.

Дашковської А.В.

за участю секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРБІЗНЕСБАНК» Білої Ірини Володимирівни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі ПАТ «Укрбізнесбанк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» Білої І.В. звернулося до суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові позивач зазначав, що 20.06.2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № КАВБКФ/1012548.1, за умовами якого ОСОБА_3 отримав довгостроковий кредит у сумі 55000,00 грн. на придбання автомобіля з пробігом строком з 20.06.2013 року до 19.06.2017 року зі сплатою 7 % річних.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків.

Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов'язань, чим істотно порушив умови кредитної угоди, то станом на 13.05.2016 року заборгованість по кредитному договору № КАВБКФ/1012548.1 від 20.06.2013 року в загальному розмірі становить 39368,09 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 39368,09 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № КАВБКФ/1012548.1 від 20.06.2013 року у розмірі 39368,09 грн., що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 31597,38 грн., в тому числі прострочена сума - 14031,29 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 2765,71, в тому числі прострочена сума 2653,42 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії у розмірі 5005,00 грн., в тому числі прострочена сума 4620,00 грн. та судовій збір у розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( судової повістки) ( а.с.185, 186 ) до апеляційного суду не з'явилися, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрбізнесбанк», суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, що був укладений ним з банком 20.06.2013 року.

Вказані висновки суду узгоджуються з встановленими фактичними обставинами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № КАВБКФ/1012548.1, за умовами якого, банк надав позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит, сума якого визначена сторонами в п. 1.2 кредитного договору та складає 55000,00 грн. строком з 20.06.2013 року до 19.06.2017 року (п.1.3 кредитного договору), з процентною ставкою за користування кредитом 7,000 % річних. (а.с. 4-5).

Кредит був наданий ОСОБА_3 на придбання авто з пробігом, як це встановлено п. 1.4. кредитного договору.

У відповідності до п. 1.1. кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язаний погашати заборгованість за договором (кредит, відсотки за користування кредитом, суми комісій) у строки, визначені Графіком і цим договором.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено обов'язок позичальника щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця, сплатити банку комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,7 % від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору.

Згідно з п. 4.4. кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості (відповідно до п. 5.3.) ОСОБА_3 сплачує банку 14 % річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення.

Крім того, банк має право у разі невиконання або невчасного виконання зобов'язань (відповідно до п. 6.5.), зазначених у п. 4.7. цього договору, вимагати від ОСОБА_3 сплати штраф у розмірі 10 % від суми залишку заборгованості за даним договором.

Відповідно до п. 6.3. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у випадку: непогашення процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно Графіка; недотримання умов цього договору; несплати комісій (штрафу, пені), передбачених кредитним договором.

Пунктом 8.1. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту, яка включає вартість всіх супутніх послуг і інших фінансових зобов'язань, вказана у Додатку № 2 до цього договору.

Згідно п. 8.2. кредитного договору, сторони підтверджують, що позичальнику надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб і з усіх запропонованих, ОСОБА_3 обрав саме дані умови кредитування, що містяться в цьому договорі.

Станом на 24.04.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрбізнесбанк» складає 39368,09 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 31597,38 грн., в тому числі прострочена сума - 14031,29 грн.; відсотків - 2765,71 грн., в тому числі прострочена сума - 2653,42 грн.; щомісячна комісія - 5005,00 грн., в тому числі прострочена сума - 4620,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України правильно виходив із того, що представником ПАТ «Укрбізнесбанк» надано суду належно засвідчений розрахунок про розмір боргу відповідача (а.с. 6, 15).

Зазначений розрахунок, який відповідно до ст. 64 ЦПК України суд розцінює в якості письмового доказу, погоджується з умовами кредитного договору, правильність його відповідачем ОСОБА_3 не спростована.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме, не витребував у позивача оригінали документів, якими обґрунтовувались позовні вимоги являються безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України сторони зобов'язані надати усі наявні у них докази до початку розгляду справи по суті, відповідач мав достатньо часу для надання суду всіх наявних у нього доказів.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотання зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини для представлення його суду.

Судом першої інстанції в судовому засіданні досліджені копії документів, доданих до позовної заяви, які належним чином прошиті та пронумеровані та на звороті поставлено підпис: «Згідно з оригіналом», назву посади, особистий підпис, дату засвідчення, відтиск печатки. Отже, документи є засвідченими. Адже, використаний позивачем спосіб засвідчення копії документів не знімає з особи, що засвідчувала документи відповідальності за відповідність копії документів оригіналам, з яких вони знімаються.

Відносно тверджень відповідача про неповідомлення про дострокове погашення кредиту не заслуговує на увагу, оскільки передбачене ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, що залишилася є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про зміну або розірвання кредитного договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України.

За таких обставин посилання відповідача в апеляційній скарзі на неповне з'ясування фактичних обставин справи, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог Банку являються безпідставними, спростовуються письмовими доказами, які були досліджені у суді першої інстанції.

Ці доводи скаржника перевірені під час апеляційного розгляду справи і не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст. 57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивачем надані, а судом першої інстанції належним чином перевірені і правильно оцінені такі письмові докази як деталізовані розрахунки заборгованості, в яких відображені нараховані до сплати суми, сплачені кошти, нарахування відсотків, щомісячної комісії відповідно до умов кредитного договору.

Вказані розрахунки є документами, які містять відомості про обставини, які мають значення для справи, підтверджують вимоги позивача, що відповідає ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України (а.с. 6, 15).

Доводи апеляційної скарги щодо загальної незгоди з розміром заборгованості суперечать вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення переконливими, належними та припустимими доказами. Жодного доказу на підтвердження своїх доводів відповідач не навів і не надав. Фактично апелянт вимагає від суду зробити бездоказові припущення на його користь, що прямо заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст.ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: