Справа № 371/1158/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/1848/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 14.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2013 року в розмірі 92 404 800 грн. та 6 890 грн. понесених ним судових витрат.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що на момент звернення з позовом до суду ( вересень 2016 року) відповідач мав заборгованість перед позивачем за невиконання своїх грошових зобов'язань за договором позики від 25 вересня 2013 року в розмірі 99 014 400 грн., що за курсом валют Національного банку України, станом на день звернення до суду з позовом ( 23 вересня 2016 року ) є еквівалентом 3 820 000 доларів США.

Оскільки позивач на момент звернення до суду в загальному мав право на виплату йому відповідачем за умовами договору позики від 25 вересня 2013 року 99 014 400 грн., що є еквівалентом 3 820 000 доларів США, але звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача лише 92 404 800 грн., що є еквівалентом 3 565 000 доларів США, то суд, з огляду на принцип диспозитивності, передбачений ст. 11 ЦПК України, вважає, що позов слід задовольнити саме в розмірі 92 404 800 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 25 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів ( а.с. 8 ).

За умовами правочину, відповідач отримав від ОСОБА_3 1 150 000 доларів США, які зобов'язався повернути позивачу до 14 серпня 2014 року у розмірі 300 000 доларів США, до 14 жовтня 2014 року - 500 000 доларів США, до 14 листопада 2014 року - 350 000 доларів США, а за несвоєчасну виплату суми боргу - сплатити пеню в розмірі 10 % за кожний прострочений місяць ( там же ).

Однак, ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором не виконав і грошові кошти не повернув, у зв'язку із чим ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення 29 808 000 грн. основного боргу та 62 596 800 грн. пені за період з 01 січня 2015 року до 01 вересня 2016 року ( а.с. 2-7 ).

Зазначені суми, на переконання апеляційного суду, розраховані вірно, виходячи із заборгованості за правочином 1 150 000 та курсу 1 долара США в 25,92 грн. ( 1 150 000 х 25,92 ) і 21 місяця прострочки виконання зобов'язання ( 1 150 000 х 25,92 х 10 : 100 х 21 ).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про задоволення позову і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 526, 530, 533, 549-551, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

При цьому, ним дана належна оцінка належних та допустимих доказів по справі у відповідності до вимог ст.ст. 58-59, 212 ЦПК України.

Судове рішення у справі, на переконання апеляційного суду, також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі №6-757цс15.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 59 Конституції України, ст. 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 20, 27, 31, 60, 131, 136, 157, 212-213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і спростовуються зазначеними доказами по справі, зокрема, розпискою відповідача.

Не слугують підставою для скасування судового рішення, на переконання апеляційного суду, і його твердження про те, що суд розглянув справу без участі відповідача та його представника, чим позбавив можливості реалізувати свої процесуальні права, оскільки ОСОБА_2 зазначені права та повноваження повністю реалізував при перегляді рішення місцевого суду в апеляційній інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що відповідач був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами, зокрема, подати зустрічний позов, подати докази на спростування зазначених в позові обставин, подати заяви про допит свідків, порушення судом строків розгляду справи, принципу змагальності процессу, апелянт не отримував від позивача грошових коштів для купівлі корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Маслівське», розписка є додатковою умовою укладання цього договору, надання безоплатних послуг пов'язаним із позивачем підприємствам, передачу в жовтні 20124 року ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 600 000 доларів США на виконання правочину, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, посилання апелянта на те, що він не отримував від позивача грошових коштів для купівлі корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Маслівське», розписка є додатковою умовою укладання цього договору, надання безоплатних послуг пов'язаним із позивачем підприємствам, передачу в жовтні 20124 року ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 600 000 доларів США на виконання правочину, з точки зору суду другої інстанції, також не є підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки вони не підтверджуються доказами відповідно до положень ст. 60 ЦПК України.

Що ж до посилань відповідача про виконання зобов'язання за договором позики в повному обсязі, на підтвердження чого ним надано розписку ОСОБА_3 від 01 лютого 2017 року ( а.с. 117 ), суд не бере її до уваги при апеляційному розгляді справи у силу положень ст. 303 ЦПК України, оскільки вона виконана після ухвалення рішення, а тому може бути врахована лише на стадії його ( рішення ) виконання.

Не надані суду апеляційної інстанції і докази неправильного застосування матеріального права та порушення місцевим судом процессуальних норм позивача, які є обов'язковою підставою для скасування рішення у відповідності до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмітити, що, відповідно до положень ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд не має таких повноважень, як направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, на чому наполягає апелянт.

ОСОБА_2, окрім іншого, має право звернутись з позовними вимогами, які не розглянуті судом першої інстанції, на загальних підставах та у порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Є.М. Суханова