Справа№592/8149/17
Провадження №2/592/2124/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що станом на 26.04.1986 р. фактично проживала і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з встановленим порядком була евакуйована з зони забруднення 27.04.1986 р. Внаслідок ушкодження здоровя отриманих під час проживання в зоні Чорнобильської катастрофи вона змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримала численні хвороби, а саме: дисциркулярна енцефалопатія ІІ ступеню по змішаному типу з вираженим цефалогічним синдромом, ангеопатія сітківки обох очей ІІ ступеню, хронічний гастродуоденіт, хронічний холіцестит, вторинна залізодефіцитна анемія. Вказані хвороби, повязані з проживанням в зоні Чорнобильської катастрофи. Перелічені хвороби виникли у позивачки в звязку з захворюваннями, які вона отримала в результаті проживання в зоні Чорнобильської катастрофи, у звязку з чим 12.04.2010 р. їй безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності зі стійкою 50% втратою працездатності. Тому позивачка просить стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на її користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн.

Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не зявилася, в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без її участі.

Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, додатково надав письмову заяву із запереченнями проти позовної заяви.

Представник Державної казначейської служби України, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення на позовну заяву в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та справу слухати за його відсутності.

Прокурор Сумської місцевої прокуратури в судовому засіданні заперечував проти позову та просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, перевіривши викладені в позовній заяві та письмових запереченнях доводи, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася 05.01.1965 р. та станом на 26.04.1986 р. фактично проживала і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та згідно з встановленим порядком була евакуйована з зони забруднення 27.04.1986 р.

Відповідно до посвідчення серія А №416703 виданого 19.06.2003 р. ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) та згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №212006 від 21.04.2010 р. інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до Експертного висновку, виданого Сумською обласною спеціалізованою лікарсько-консультативною комісією від 06.01.1996 р. №229 ОСОБА_2 встановлено: Основний діагноз - дисциркулярна енцефалопатія ІІ ступеню по змішаному типу з вираженим цефалогічним синдромом; Супутній діагноз - ангеопатія сітківки обох очей ІІ ступеню, хронічний гастродуоденіт, хронічний холіцестит, вторинна залізодефіцитна анемія. Вказані хвороби повязані з проживанням в зоні Чорнобильської катастрофи.

Суд констатує, що ОСОБА_2 є дійсно особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має захворювання повязані з проживанням в зоні Чорнобильської катастрофи, та має право на соціальний захист, як особа постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 р. №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне.

Державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобовязаннями. Держава не відповідає по зобовязаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобовязаннях держави.

Оскільки, як випливає зі змісту позову, відповідачі жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступали у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдавали, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства відповідачі не можуть нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці діями інших субєктів.

Також, згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Статті 56 Конституції України та 1174 Цивільного кодексу України на які посилається позивач, є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обовязковою. Проте, цими нормами не заперечується обовязковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обовязковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Тобто, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачка, в своїй позовній заяві, не обґрунтувала, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також матеріальної шкоди, збитків, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивачка оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, виниклі правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства, а саме: Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України № 285 від 14.05.2015 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює порядок соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та порядок відшкодування їм шкоди, завданої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачка просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя, що повязано з Чорнобильською катастрофою.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Держава взяла на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та зобовязалась відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі статті 48 зазначеного Закону учасники ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС мають право на одержання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлена відповідальність держави у вигляді відшкодування моральної шкоди, а шкода, завдана внаслідок Чорнобильської катастрофи компенсується у вигляді здійснення виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, та права на отримання щорічної компенсації на оздоровлення.

З врахуванням цих обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим, а відшкодування моральної шкоди позивачці, шляхом стягнення її з відповідачів, не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права позивачки на соціальний захист, як особа постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1174 ЦК України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 р. зі змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України № 285 від 14.05.2015 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», рішенням Конституційного суду України від 03.10.2001 р. №12-рп/2001, суд -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.10.2017 року.

Суддя Б.В. Хитров