Справа № 148/547/17
Провадження №2/148/535/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Грох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом, поданим ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 до Територіального сервісного центру 0544 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Залізничний відділ поліції ГУНП України у Львівській області, про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. В травні 2011 року ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі WDB6683531N086058, 2000 року випуску, який 27 травня 2011 року зареєстрував у встановленому законом порядку в Тульчинському ВРЕР УДАІ ГУМВС у Вінницькій області та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 719779. В січні 2017 року, маючи намір розпорядитися належним йому транспортним засобом та звернувшись до Територіального сервісного центру 0544, ОСОБА_2 дізнався про наявність заборони на проведення реєстраційних операцій щодо даного транспортного засобу, накладеної 23 травня 2011 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_3 в ході проведення досудового слідства у кримінальній справі № 181-0311, порушеної відносно службових осіб Львівського ВРЕВ УДАІ ГУМВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст.. 364, ч. 1, 3 ст. 358 КК України, за фактом підроблення невстановленими особами офіційних документів та їх використання. Також позивачеві відомо, що 20 лютого 2012 року під час досудового слідства у кримінальній справі № 181-0311 Залізничним ВП ГУНП України у Львівській області порушено кримінальну справу №181-0062, відомості про яку внесено в ЄРДР 28 травня 2013 року №0001639, по якій на сьогодні триває досудове слідство.

Позивач вважає накладену заборону на належний йому транспортний засіб протиправною та такою, що порушує його право власності, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду та просить зняти арешт з майна, скасувавши накладене обмеження на проведення реєстраційних операцій з вищевказаним транспортним засобом.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що фактично саме постановою слідчого у кримінальному провадженні про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів порушено право пласності позивача, оскільки через цю заборону він не може розпорядитись своїм майном. Разом з тим зазначила, що зі скаргами на дії слідчого позивач не звертався, як і не звертався з заявами про зняття обмеження до суду, яким розглядалася кримінальна справа, оскільки не має змоги для вирішення даного питання їздити до м. Львова. Саме тому позов предявлено до Територіального сервісного центру 0544 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області за місцем проживання позивача, який на її думку, є належним відповідачем у справі, навіть після роз'яснень положень ст. 33 ЦПК України. Вважає, що спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства відповідно до практики ВСУ та висловленої ним правової позиції у справі № 6-26цс16. Просила позов задовольнити у повному обсязі, оскільки з боку позивача не було жодних порушень законодавства щодо придбання транспортного засобу, його реєстрації.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмові заперечення (а.с. 75-79), в яких заперечує проти позову з тих підстав, що Територіальний сервісний центр 0544 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області є неналежним відповідачем у справі, оскільки не ним вживалися обмеження щодо реєстраційних дій із транспортним засобом, належним позивачу, та що звільнення майна з-під арешту не відноситься до його компетенції. Справу просив розглядати у його відсутність та відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Залізничного відділу поліції ГУНП України у Львівській області в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 719779, виданого Тульчинським ВРЕВ УДАІ ГУМВС України у Віницькій області 27 травня 2011 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі WDB6683531N086058, 2000 року випуску (а.с. 61).

Згідно копії постанови старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_3 від 23 травня 2011 року на вищевказаний транспортний засіб накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) до вирішення питання у справі. Дана постанова винесена у кримінальній справі №181-0311, порушеній щодо службових осіб Львівського ВРЕВ УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст.. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, та за фактом підроблення документів і використання невстановленими особами підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених частинами 1, 3 ст. 358 КК України (а.с. 63, 65).

З копії листа прокуратури Львівської області від 21 лютого 2017 року №0613-2751-10, адресованого позивачу, вбачається, що кримінальну справу №181-0311 скеровано до Личаківського районного суду м. Львова, за результатами розгляду якої судом прийнято рішення, яке набрало законної сили. Також зазначено, що 20 лютого 2012 року, під час досудового слідства у вказаній справі порушено кримінальну справу №181-0062 (кримінальне провадження №0001639, внесене до ЄРДР 28 травня 2013 року) за ч. 4 ст. 190, частинами 1, 3 ст. 358 КК України, досудове розслідування у котрому, на даний час, здійснюється Залізничним ВП ГУНП України у Лвівській області. Водночас позивачу розяснено, що по питаннях зняття заборони на проведення реєстраційних операцій із транспортним засобом, йому потрібно звертатись до Залізничного ВП ГУНП України у Лвівській області або до суду (а.с. 64).

Виходячи із встановлених в ході судового розгляду обставин та досліджених доказів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні порушення свого права власності позивач пов'язує з винесенням постанови посадовою особою СВ Прокуратури Львівської області від 23.05.2011 року.

Відповідно до роз'ясень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи роз'яснення Пленуму ВССУ, а також те, що спору про право цивільне, повязане з належність майна, між сторонами немає, оскільки право власності позивача на транспортний засіб ні Територальним сервісним центром 0544, ні іншими особами не заперечується та не оспорюється, а також враховуючи, що заборона на проведення реєстраційних операцій із належним позивачеві транспортним засобом накладена під час досудового розслідування кримінальної справи № 181-0311 у час дії КПК 1960 року, позивачеві саме у відповідності з вимогами останнього закону необхідно було звернутися з відповідним клопотанням про скасування вжитих обмежень або до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області або до суду, яким розглянута кримінальна справа, про що йому роз'яснено у листі прокуратури Львівської області від 21.02.2017 року.

Крім того, що згідно постанови слідчого від 23.05.2011 року про накладення обмеження на транспортні засоби воно накладено до вирішення питання у справі. Натомість позивач, фактично не погоджуючись із вказаною постановою та діями слідчого, його дій не оскаржив, що могло б бути належним способом захисту його права, з клопотанням про скасування реєстраційних обмежень транспортного засобу до відповідних органів не звертався, а звернувся з позовом про скасування арешту з майна.

Доводи позивача про те, що даних правовідносин підлягає застосуванню практика ВСУ України та правова позиція, висловлена у справі № 6-26цс 13, відповідно до якої вимоги особи, що грунтуються на її праві власності на арештоване в проценсі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна суд відхиляє з огляду на наступне.

Фактично постановою слідчого від 23.05.2011 року у кримінальній справі не накладено арешт на належний позивачеві транспортний засобів, а лише накладено заборону на проведення реєстраційних операцій, тобто протягом усього часу позивач міг вільно володіти, користуватись транспортним засобом лише з обмеженням права його реєстрації, перереєстрації. Однак такі обмеження не визнані у передбаченому законом порядку незаконними чи протиправними.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вважає, що позивач обрав не правильний спосіб захисту своїх прав. Його право підлягає захисту в рамках кримінальної справи № 181-0311 відповідно до чинних на час виникнення правовідносин норм КПК 1960 року.

Крім того, не може бути задоволений позов, виходячи із того, що Територіальний сервісний центр 0544, є неналежним відповідачем у справі, оскільки порушене право позивач пов'язує із незаконністю дій посадової особи у кримінальному провадженні та жодним чином не із діями чи бездіяльністю самого відповідача. Крім того, як зазначалося вище, жодного спору між сторонами про право цивільне немає.

Так, Територіальний сервісний центр 0544 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, якого позивач вважає належним відповідачем у справі, у своїй діяльності керується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 ( 1371-2009-п ). Згідно Порядку накладення чи зняття арешту з транспортних засобів не відноситься до компетенції даного органу, а отже він не може приймати рішення щодо скасування накладених органами слідства обмежень.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст.. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст.. 321 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, ст. ст. 3, 10, 15, 57-60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов, поданий ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 до Територіального сервісного центру 0544 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Залізничний відділ поліції ГУНП України у Львівській області, про зняття арешту з майна залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Л.А. Штифурко