АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1731/17
Справа № 642/6702/16ц Головуючий І інстанції - Ольховський Є.Б.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Колтунової А.І., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 січня 2017 року,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ СК «ВУСО») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування представник позивача вказувала, що між ПрАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 7790028 від 04 вересня 2015 року щодо транспортного засобу «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_2. Предметом укладеного полісу було страхування цивільно-правової відповідальності відповідача за шкоду заподіяну ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в межах встановлених лімітів. В результаті зіткнення автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Opel», державний номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_2 настав страховий випадок. Потерпілому в ДТП водію автомобіля «Opel» страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 43941 грн. 63 коп. У зв'язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «ВУСО» суму страхового відшкодування в розмірі 45941 грн. 63 коп., яка складається з суми виплати - 43941 грн. 63 коп. та 2000 грн. - суми витрат на експертне дослідження, а також судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року позов ПрАТ СК «ВУСО» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ СК «ВУСО» суму страхової виплати в розмірі 43941 грн. 63 коп. та суму судових витрат в розмірі 1000 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на підстави передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції від 11 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні позову ПрАТ СК «ВУСО» відмовити в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції застосовано норми матеріального права, що не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме - положення законодавства про «регрес», та не було застосовано норми права, які підлягали застосуванню - положення про «суброгацію»; судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано правової оцінки листку непрацездатності та протоколам про адміністративне правопорушення, складених 04 квітня 2016 року, на які посилався ОСОБА_1 як на підставу поважності неповідомлення страховика про настання страхового випадку.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ПрАТ СК «ВУСО» просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції від 11 січня 2017 року без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 28 березня 2016 року в місті Харкові сталося ДТП за участю автомобіля «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Opel», державний номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_2

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєні вказаного ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4 КпАП України (а. с. 12).

Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон 1961-IV ) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» статтю 33 Закону № 1961-IV було викладено в новій редакції, зокрема, розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 цієї статті. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні пункти та підпункти статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-186цс16, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що одразу після ДТП стан його здоров'я погіршився, він відчув різке нездужання, різкий біль у потилиці і спині та був змушений невідкладно звернувся за допомогою до лікаря. А тому вважає, що мав поважні причини для залишення місця ДТП та не повідомленні про факт ДТП страховика - ПрАТ СК «ВУСО». На підтвердження надав копію Листа непрацездатності АГР № 524640 Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 21».

З вказаного листа непрацездатності вбачається, що ОСОБА_1 29 березня 2016 року звернувся у Харківську міську поліклініку № 21 та отримав звільнення від роботи (лікарняний) до 04 квітня 2016 року. ОСОБА_1 був встановлений діагноз - Гостре респіраторно - вірусне захворювання та призначено амбулаторний режим лікування.

Таким чином діагноз, за яким відповідач отримав лікарняний, не є наслідком ДТП. Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено поважності причин самовільного залишення місця дорожньо - транспортної пригоди та пропуску строку повідомлення про неї страховика.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно звіту № 667369 вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 45 941 грн. 63 коп., з яких: 43 941 грн. 64 коп. - матеріальних збитків та 2000 грн. витрат на проведення експертизи.

ПрАТ СК «ВУСО», як страховик відповідача, сплатило на користь потерпілої особи ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 45 941 грн. 63 коп., що підтверджується платіжним доручення № 16689 від 06 жовтня 2016 року (а. с.5).

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбаченихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не заявлялось клопотання про проведення експертизи щодо встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля.

З урахуванням вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - А.І. Колтунова

Л.А. Швецова