Справа № 206/4088/17
Провадження № 2-о/206/1040/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ

03.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Вимоги заявник обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Автономної Республіки Крим (АДРЕСА_2) помер його батько, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Викликаним на місце події виїзним фельдшером було констатовано смерть о 09 годині 05 хвилині, про що було складено протокол встановлення смерті особи. 10.07.2017 видане медичне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, яким засвідчується факт смерті його батька. Після одержання документів заявник невідкладно звернувся до Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Дніпропетровській області із заявою про державну реєстрацію смерті його батька на підставі медичного свідоцтва від 10.07.2017. Листом Самарського РВДРАЦС від 01.08.2017 № 1779/14.8-29 його було повідомлено про відмову в проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 з огляду на невідповідність медичного свідоцтва від 10.07.2017 чинному законодавству України в частині форми документу та видання його на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Визнання факту смерті його батька необхідне для проведення державної реєстрації цього акту цивільного стану та реалізації його цивільно-правових наслідків. На даний час одержати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 у Самарському РВ ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято Самарським РВ ДРАЦС. У зв'язку із чим, просив встановити факти смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

В судовому засіданні заявник підтримав заяву та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заяви не заперечував та просив винести рішення згідно чинного законодавства (а.с.18).

Вислухавши пояснення та доводи заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.08.1960 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі «батько» зазначено «ОСОБА_3» (а.с.9).

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_3 виданого 27.07.2010 Самарським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, уродженець міста Дніпропетровська, народився ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_4 виданого 03.02.1998 Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1, уродженець міста Дніпропетровська, народився ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09.05 констатовано смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 про що виїзним фельдшером було складено відповідний протокол встановлення факту смерті людини (а.с.10).

10.07.2017 «ГБУЗ «РК КРБСМО» (найменування медичної організації Міністерства охорони здоров'я та соціального розвитку Російської Федеації) видано медичне свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що містить інформацію про місце постійного проживання (реєстрації) померлого: АДРЕСА_1 та місце смерті: Крим, АДРЕСА_2 (а.с.11).

01.08.2017 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 з підстав невідповідності пред'явлених документів, формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, а також те, що документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.12).

Дані правовідносини регулюються ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, ст. ст. 234, 256 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті, що відповідає п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» для забезпечення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, закладом охорони здоров'я видається зокрема лікарське свідоцтво про смерть форми (№106/о).

Заявник стверджує, що його батько - ОСОБА_3 помер на території Автономної Республіки Крим (АДРЕСА_2), на підтвердження чого надав: протокол встановлення факту смерті людини та медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_3 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги надані заявником протокол встановлення факту смерті людини та медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 та оцінює їх в сукупності з копіями інших документів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановивши факт смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у Автономній Республіці Крим, Сакський район, село Уютне, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть батька.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та керуючись ст. ст.ст. 3-8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 169, 208-209, 212-215, 257-1 ЦПК України, ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця міста Дніпропетровська, який є батьком заявника ОСОБА_1, місце смерті: село Уютне, Сакського району, Автономної Республіки Крим.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак