Справа №521/3453/17
Провадження №2/521/2900/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за №014/1581/3/07819, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 165 000,00 доларів США на строк користування до 13 грудня 2017 року та оплатою 13,5% річних, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14 грудня 2007 року між позивачем з однієї сторони та ОСОБА_2 - з іншої сторони був укладений договір поруки №014/1581/3/07819/2, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором солідарно у повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобовязань, що випливають з кредитного договору №014/1581/3/07819, та усіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі, але не включно, зобовязань щодо повернення у встановлений строк суми кредиту, сплати в порядку та строки процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобовязань щодо відшкодування позичальником витрат кредитора, повязаних з предявленням вимог та отримання виконання за кредитним договором, та збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобовязань.

Однак, як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим Банк звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка є поручителем за договором поруки №014/1581/3/07819/2, на користь банку суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 2 090 212,32 гривень та судових витрат у розмірі 30 303,18 гривень..

Повноважний представник банку у відкрите судове засідання не зявився, банк повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявилася, повідомлялася судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази й документи, які були надані суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про існування законних підстав для задоволення позову банку виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за №014/1581/3/07819, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 165 000,00 доларів США на строк користування до 13 грудня 2017 року та оплатою 13,5% річних, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Також відповідно до кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

11 січня 2010 року, 04 квітня 2012 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору №014/1581/3/07819.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14 грудня 2007 року між позивачем з однієї сторони та ОСОБА_2 - з іншої сторони був укладений договір поруки №014/1581/3/07819/2, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором солідарно у повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобовязань, що випливають з кредитного договору №014/1581/3/07819, та усіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі, але не включно, зобовязань щодо повернення у встановлений строк суми кредиту, сплати в порядку та строки процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобовязань щодо відшкодування позичальником витрат кредитора, повязаних з предявленням вимог та отримання виконання за кредитним договором, та збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобовязань.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом самого кредитного договору. Однак відповідач не виконує відповідного грошового зобовязання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень Кредитного договору, боржник ОСОБА_1 отримав визначену суму кредитних коштів в користування до 13 грудня 2017 року. Однак як погодили сторони в кредитному договорі, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитів, сплати процентів та інших повязаних із кредитами виплат, передбаченим договором, у випадку зокрема неналежного виконання його умов позичальником, що відповідає вимогам ст. 1050 ч.2 ЦК України.

Так, 21 листопада 2016 року на адресу відповідачів було направлено вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, однак сторонами не було виконано умов вимоги.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочив виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником ОСОБА_1 грошового зобовязання за кредитним договором було забезпечено неустойкою.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 12 січня 2017 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 2 090 212, 32 гривень, тобто 79 862,15 гривень пеня; 74 146,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 2 010 350,17 гривень - заборгованість з акредитним договором.

З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог банку та за даним спором стягненню з відповідачів підлягає грошова сума в розмірі 2 090 212,32 гривень.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» суму оплаченого судового збору у розмірі 30 303,18 гривень в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2 090 212,32 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати у загальному розмірі 30 303,18 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/