Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Бенца К.К.,

за участю секретаря Струтинська Н.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Перечинська районна кредитна спілка «Туря» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за договором позики.

Позовну заяву мотивує тим, що 08.12.2006 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та ОСОБА_3 був укладений договір позики № 769/1, згідно якого спілка надала ОСОБА_3, а останній отримав суму кредиту у розмірі 8 500.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % річних, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору. В забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми кредиту за кредитним договором між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 08.12.2006 року було укладено договори поруки № 769/1, згідно умов яких останні поручилися перед Кредитором за виконання усіх зобовязань позичальником ОСОБА_3 та разом з боржником несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує. ОСОБА_3 порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 15.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору № 769/1 від 08.12.2006 р. становить 6729.89 грн., яку Перечинська районна кредитна спілка «Туря» просила стягнути на її користь із відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.Надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, а також підтвердила , що була поручителем за кредитним договором, грошей не отримувала. Разом з тим просила суд врахувати строки позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 769/1 згідно якого спілка надала ОСОБА_3, а останній отримав суму кредиту у розмірі 8 500,00 гривень із сплатою за користування кредитом 45 % річних, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни, передбачені умовами кредитного договору , що стверджується договором позики № 769/1 від 08.12.2006 р., копія якого приєднана до матеріалів справи.

Як вбачається з договору позики ОСОБА_3 отримав кошти від КС «Туря» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Відповідно до видаткового касового ордеру №1591 від 08.12.2006 року про видачу позики, відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у сумі 8 500,00 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 08.12.2006 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 769/1 за якими останні зобовязалися перед позивачем відповідати в обсязі, що і позичальник, за належне виконання ОСОБА_3 зобовязань, визначених договором позики № 769/1 від 08.12.2006 року. У разі невиконання зобовязань за кредитним договором поручителі та позичальник відповідають перед спілкою як солідарні боржники.

Однак, у порушення умов договору позики ОСОБА_3, належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 15.11.2016 року в нього виникла заборгованість перед позивачем по договору № 769/1 від 08.12.2006 р. в розмірі 6729.89 грн. з яких: 1465,77 грн .- основна сума заборгованості по кредиту; 5264.12 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом , що стверджується розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи.

Відповідачі не спростували вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору позики, відповідач ОСОБА_3 зобовязався за користування кредитом сплатити спілці 45,0% річних від суми позики.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сторони погодили, що договір набуває чинності з часу надання позики та діє до часу повного погашення позичальником заборгованості.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов договору № 769/1 від 08.12.2006 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків.

Пунктом 1.1 цього договору визначено дату остаточного погашення кредиту до 07.12.2008 року.

25.03.2008 року поручителю ОСОБА_5 було надіслано вимогу про виконання грошових зобовязань за договором позики № 769/1 . Проте вимога спілки залишена відповідачем без задоволення.

27.10.2011 року позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2 було надіслано вимогу про виконання грошових зобовязань за договором позики № 769/1 , якою було зобовязано протягом семи календарних днів погасити суму заборгованості. Проте вимога спілки залишена відповідачами без задоволення.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним договором у встановлений строк, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Так як своїх зобов'язань за договором ОСОБА_3 не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Що стосується позовних вимог до поручителів , суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1 умов договору поруки № 769/1 від 08.12.2006 року в разі невиконання зобовязання боржником своїх обовязків за договором позики, поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі заборгованості до повного виконання взятих на себе зобовязань.

Відповідно до п. 4.1 умов договору поруки № 769/1 від 08.12.2006 року договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання взятих на себе зобовязань.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З договорів поруки № 769/1 від 08.12.2006 року укладених між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

До викладеного вище , також зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі №6-2662цс15 від 20.04.2016 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку щодо припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України .

За таких обставин, вимоги Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню судом, оскільки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є припиненою .

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так як своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_3 не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за договором позики № 769/1 від 08.12.2006 року в сумі 6729.89 грн. підлягають до часткового задоволення з мотивів викладених вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 543, 551, 559, 610, 612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (м. Ужгород, вул. 8-го Березня 3/28) на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» суму заборгованості за договором позики № 769/1 від 08.12.2006 року в розмірі 6 729.89 грн. (шість тисяч сімсот двадцять девять гривень 89 копійок) з яких: 1465,77 грн .- основна сума заборгованості за позикою; 5264.12 грн. заборгованість по відсотках за користування позикою.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6