Справа № 202/2572/17
Провадження № 2/202/1547/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради ради про визнання права власності на обєкт нерухомого майна в порядку спадкування, домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Воронезька, 23 а саме : житловий будинок А-1, житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,3кв.м., що складається коридор - 4,4 кв.м., кухня 6.7 кв.м., житлова кімната 7.0 кв.м., житлова кімната - 9.0 кв.м., санвузол 2.2 кв.м., а ганок; житловий будинок Б-1, житловою площею 74,1 кв.м., загальною площею 111,0кв.м., що складається коридор - 11.8 кв.м., кухня 12.4 кв.м., житлова кімната 16.6 кв.м., житлова кімната - 18.6кв.м., житлова кімната - 25.1 кв.м., житлова кімната - 13.8 кв.м., туалет 1.5кв.м., ванна 3.4 кв.м., коридор 7.8 кв.м; Д сарай/тимчас./(дер.), Е,И, Ж навіси, З душ (метал.) № 1-4, І, ІІ споруди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 10 травня 1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 30 вересня 2014 року ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилась спадщина. Син позивача та ОСОБА_3 ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, а їх дочка Романюк (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) Н.В. не подавала заяву про прийняття спадщини. В звязку з викладеним, 18 серпня 2010 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину, а саме домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Воронезька, буд. 23. Зазначене домоволодіння складається з: А-І житловий будинок, житловою площею 7,0 кв.м. , загальною площею 22,7 кв.м., Д сарай/тимчас./(дер.), Е,И, Ж навіси, З душ (метал.) № 1-4, І, ІІ споруди. Зазначає, що зазначене домоволодіння належало її померлому чоловіку на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 1974 року.

Отримати Свідоцтво про право на спадщину на ці обєкти нерухомого майна позивач у установленому законом порядку не може, оскільки не має на них правовстановлюючих документів. Покійний чоловік не встиг зареєструвати їх та отримати належним чином зареєстровані документи про право власності. У звязку з цим, постановою Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, є всі підстави для визнання за позивачем право власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач зі своїм представником не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення.

Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимогам ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що з 10 травня 1973 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-БК №151914, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Київі.

30 вересня 2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №578500 виданого 07 жовтня 2004 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Син позивача та ОСОБА_3 ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, а їх дочка Романюк (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) Н.В. не подавала заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи №216/05, заведеної 22 березня 2005 року Шостою дніпропетровською державної нотаріальною конторою.

10 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №23 по вулиці Воронезькій в м.Дніпропетровську.

18 серпня 2010 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину, а саме на домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Воронезька, буд. 23. Зазначене домоволодіння складається з: А-І житловий будинок, житловою площею 7,0 кв.м. , загальною площею 22,7 кв.м., Д сарай/тимчас./(дер.), Е,И, Ж навіси, З душ (метал.) № 1-4, І, ІІ споруди.

Зазначає, що зазначене домоволодіння належало її померлому чоловіку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 вересня 1974 року Шостою дніпропетровською державної нотаріальною конторою за №2-4937; право власності зареєстровано 03 грудня 1974 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №308 за реєстровим №71, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №12668354.

Після, того як в 1974 році чоловік позивача придбав вищезазначений обєкт нерухомості, він у 1982 році його добудував, а саме: було добудовано прибудову а-1 до житлового будинку А-І,. загальною площею 6.6 кв.м. (коридор площею 4.4 кв.м. та санвузол площею 2.2 кв.м.) та житловий будинок Б-1 загальною площею 111,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на садовий (індивідуальний) житловий будинок № 23 по вул.Воронезька, м. Дніпро від 29 березня 2017 року та технічним паспортом 22 лютого 1982 року.

Разом з цим, ОСОБА_3 за життя не встиг зареєструвати вищезазначені добудови та отримати належним чином зареєстровані документи про право власності.

Постановою Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок Б-1 у м.Дніпрі, вул.Воронезька, буд.23, оскільки згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №26090035, виданого 12 травня 2010 року КП «ДМБТІ» житловий будинок Б-1, у м.Дніпрі, вул.Воронезька, буд.23, житловою площею 74,1 кв.м., загальною площею 111,0 кв.м. самочинно побудований.

Вищезазначена відмова Шостої дніпровської державної нотаріальної контори є обґрунтованою, оскільки згідно глави 10 п.п. 4.15 п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус видає свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на ім'я померлого, нотаріус не має можливості дати свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, до прийняття вищезазначеного Закону та ЦК України, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Така ж позиція викладена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13.

Після, того як в 1974 році ОСОБА_3 придбав вищезазначений обєкт нерухомості, він у 1982 році його добудував, а саме: було добудовано прибудову а-1 до житлового будинку А-І,. загальною площею 6.6 кв.м. (коридор площею 4.4 кв.м. та санвузол площею 2.2 кв.м.) та житловий будинок Б-1 загальною площею 111,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на садовий (індивідуальний) житловий будинок № 23 по вул.Воронезька, м. Дніпро від 29 березня 2017 року та технічним паспортом 22 лютого 1982 року.

Враховуючи викладене суд вважає, що на момент смерті ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок А-І,. загальною площею 6.6 кв.м. (коридор площею 4.4 кв.м. та санвузол площею 2.2 кв.м.) та житловий будинок Б-1 загальною площею 111,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на садовий (індивідуальний) житловий будинок № 23 по вул.Воронезька, м. Дніпро від 29 березня 2017 року та технічним паспортом 22 лютого 1982 року.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У звязку із тим, що ОСОБА_1 Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок А-1, житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,3кв.м. та житловий будинок Б-1, житловою площею 74,1 кв.м., загальною площею 111,0 кв.м., у м.Дніпрі, вул.Воронезька, буд.23, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на вищезазначений будинок в порядку спадкування за законом після померлого 30 вересня 2004 року ОСОБА_3, оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування за законом у судовому порядку, у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину.

Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: м. Дніпро, вулиця Воронезька, 23 (Д сарай/тимчас./(дер.), Е,И, Ж навіси, З душ (метал.) № 1-4, І, ІІ споруди), суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою.

Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі - житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні надвірні будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині визнання право власності на надвірні будівлі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 186, 1216, 1218, 1220, 1261, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.10, 11,57 - 64, 197,209, 214, 215, 218,224,225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на житловий будинок А-1, житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,3кв.м.,що складається коридор - 4,4 кв.м., кухня 6.7 кв.м., житлова кімната 7.0 кв.м., житлова кімната - 9.0 кв.м., санвузол 2.2 кв.м., а ганок; житловий будинок Б-1, житловою площею 74,1 кв.м., загальною площею 111,0 кв.м., що складається коридор - 11.8 кв.м., кухня 12.4 кв.м., житлова кімната 16.6 кв.м., житлова кімната - 18.6кв.м., житлова кімната - 25.1 кв.м., житлова кімната - 13.8 кв.м., туалет 1.5кв.м., ванна 3.4 кв.м., коридор 7.8 кв.м., розташованих за адресою: м.Дніпро, вул.Воронезька, буд.23, в порядку спадкування за законом після померлого 30 вересня 2004 року ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.