Справа № 307/1720/17
Провадження № 2/307/1101/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд

Закарпатської області

В складі : головуючого : Чопик В.В.

при секретарі: Олексій Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та залишення дітей на вихованні та утриманні матері,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та залишення дітей на вихованні та утриманні матері, посилаючись на те, що 26.01.2015 року вона вступила до шлюбу з відповідачем по справі ОСОБА_2. Від шлюбу у них народилося двоє дітей донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька Домініка, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони важко розуміють один одного, спільним сімейним життям не проживають, оскільки відповідач півтора року назад покинув сімю і переїхав проживати до своєї матері. Також зазначає, що відповідач взагалі самоусунувся від виховання їхніх доньок, не надає їм ніякої матеріальної допомоги, а тому і просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишити їй до шлюбне прізвище, їхніх доньок ОСОБА_3 та Домініку залишити проживати при ній.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Представник органу опіки та піклування Тячівської РДА ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Тячівської РДА ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 26 січня 2015 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ФМ № 124312 від 26.01.2015 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серія І-ФМ № 320857 від 30.07.2015 року, та донька Домініка, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження серія І-ФМ № 353391 від 03.06.2016 року, які перебувають на повному утриманні та вихованні у позивачки.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є: 1. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини. 2. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, фактичних сімейних стосунків між сторонами не має, не проживають разом два роки, таким чином шлюб є формальним і збереження його суперечить інтересам позивачки, а тому суд вважає, що його слід розірвати.

Щодо вирішення питання про місце проживання дітей після розлучення, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно ж до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно розяснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, враховуючи те, що подружжя ОСОБА_1 спільним сімейним життям не проживають уже два роки, увесь цей час вони проживають окремо, протягом даного часу відповідач належної уваги та турботи до дітей не проявляє, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучати доньок з матірю ОСОБА_1 судом не встановлено, а тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_1.

Разом з цим, у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа , яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи, що це компетенція органу державної реєстрації актів цивільного стану.. суд вважає. що в цій частині позову слід відмовити.

Тому, керуючись, ст. 51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 104, 110, 112, 113155, 180, 181, 184 СК України, ст.ст.11, 15, 81, 88, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований у виконкомі Вільховецько-Лазівської сільської ради, актовий запис № 9 розірвати.

Малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити на виховання з матірю ОСОБА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик