Провадження № 2/369/1109/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані в процесі будівництва нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані в процесі будівництва нерухомого майна, посилаючись на те, що з листопада 2001 року по листопад 2008 року вона і ОСОБА_2 проживали однією сім"єю, але не перебували у шлюбі. Ці обставини підтверджуються рішенням Києво-Святошинського районного суду від 07 липня 2009 року, яким було встановлено факт їхнього проживання однією сім"єю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року, що підтверджується копією рішення, що набрало законної сили 21 жовтня 2009 року.

З листопада 2001 року по листопад 2008 року вони придбали та створили майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Про відступлення від рівності часток вони не укладали ніяких письмових договорів, а тому їхні частки в спільному майні є рівними.

Під час їхнього сумісного проживання 08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на ім"я відповідача, вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв.м., розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2, та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця вона є приватним підприємцем з 28 жовтня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва.

Відповідач є також приватним підприємцем з 2006 року. Для подальшої підприємницької діяльності вони вирішили знести старий будинок і побудувати новий двохповерховий будинок, де будуть розташовані магазин і сауна на першому поверсі та приміщення на другому поверсі для здачі в оренду. Саму ж територію земельної ділянки вони вирішили влаштувати під стоянку автомобілів, оскільки вона розташована біля базару в м. Вишневому.

Після цього вона почала готувати всі дозвільні документи на знесення старого будинку та зміни цільового призначення земельної ділянки.

Так, рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 2005 року № 86/35 було отримано дозвіл на знесення існуючого жилого будинку за вказаною адресою та надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по встановленню торговельного павільйону по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією рішення.

У вересні 2005 року вони знесли старий будинок і розпочали будувати новий двохповерховий будинок ближче до проїзної частини АДРЕСА_2.

З цього часу вони провели наступні поетапні роботи та сплатили грошові кошти на суму 245105 грн., і із них інші витрати, пов"язані з благоустроєм зазначеного будинку на 81170 грн. (на побудову європаркану було витрачено 20800 грн., на побудову електропостачання було витрачено 27650 грн., на підключення газу води та каналізації було витрачено 8450 грн., на знесення старої будівлі було витрачено 1000 грн., на борг за газопостачання та енергопостачання за попередніх власників -7500 грн., на роботи по розчищенню ділянки від дерев-2270 грн., на обладнання стоянки та прибудинкової території-15300 грн.).

Таким чином, на будівництво будинку витрачено 163935 грн. (245105 грн.-81170 грн.=163 935 грн.).

Також ними було витрачено 78000 грн. для будівництва металевого павільйону навесні 2008 року було витрачено на вартість металевих конструкцій та роботи-33500 грн., для функціонування магазину закуплено обладнання (прилавки торгівельні, меблі) на суму 15000 грн., для приміщення на другий поверх (для офісу нотаріуса) закуплено обладнання (меблі) на суму 8200 грн., по оформленню земельної ділянки витрачено коштів на суму 21300 грн.. Загальна сума становить 323105 грн. (245105 грн.+78000=323105 грн.).

Для вказаних робіт ними були залучені наступні кошти: їхні щомісячні доходи від підприємницької діяльності, а також 03 травня 2006 року вона продала ОСОБА_3 автомобіль марки Land Rover Freelande, 1998 року випуску, чорного кольору за 15 000 доларів США, які він сплачував частками та будівельними матеріалами, що підтверджується копією договору.

09 жовтня 2006 року їй було надано у Київському ГРУ КБ ПриватБанк мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в АДРЕСА_2) під заставу її трикімнатної квартири, що підтверджується копією довідки банку.

06 вересня 2007 року у Київському ГРУ КБ ПриватБанк на ім"я відповідача була відкрита кредитна лінія у розмірі 40 000 доларів США під заставу її трикімнатної квартири. І перший транш був отриманий 11 вересня 2007 року у розмірі 22000 доларів США, другий транш був отриманий 04 лютого 2008 року у розмірі 18000 доларів США, що підтверджується копією довідки банку.

На початку 2007 року вони закінчили всі будівельні роботи по двохповерховому будинку та його облаштуванню. Однак, він був збудований без належним чином затвердженого проекту, тобто є самочинно збудованим.

В лютому 2007 року вони відкрили у вказаному двохповерховому будинку магазин промислових товарів та почали працювати на СПД ФОП ОСОБА_2. Це підтверджується видатковими накладними на доставку товарів в магазин.

18 липня 2007 року був укладений договір оренди з приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Белошицькою М.В. на приміщення загальною площею 50 кв.м., яке розташоване на другому поверсі побудованого будинку, що підтверджується копією договору оренди.

24 листопада 2008 року відповідач зломав замок в магазині, відібрав її ключі та поставив свій замок, що підтверджується копією акта від 24 листопада 2008 року. Всі товари, які вони разом придбали, залишились в магазині. В подальшому відповідач привласнив все, і після цього їхні стосунки і сімейні відносини припинилися.

У зв"язку з вищевикладеним позивач ОСОБА_1 вважала, що вона має право на стягнення з відповідача 1/2 вартості вказаного майна у розмірі 121 167 грн. 60 коп., вартість обладнання, матеріалів, які були використані в процесі будівництва двохповерхового вказаного будинку, металевого павільйону, інших витрат в загальній сумі 44900 грн., а саме за побудову електропостачання-27650 грн., за підключення газу-7750 грн., за облаштування прибудинкової території-9500 грн..

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 61, 70, 71, 74 СК України, ст. ст. 177, 179, 181, 331, 376 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двохповерхового будинку та металевого павільйону по АДРЕСА_2, інших витрат, пов"язаних з благоустроєм зазначеного будинку у розмірі 121 167 грн. 50 коп..

В послідуючому позивач ОСОБА_1 у червні 2015 року подала суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги, посилаючись на те, що між ними в 2009 році довгий час велись судові тяжби, в тому числі і за її позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та виділ її в натурі, оскільки без виділення їй земельної ділянки не можна було ставити питання про визнання права власності на самочинно збудований будинок.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 23 травня 2012 року їй була виділена 1/2 частина земельної ділянки, на якій знаходився вказаний двохповерховий будинок та металевий павільйон. Після чого вона планувала оформити його юридично та отримати право власності на будинок.

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_2 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2012 року про виділення їй в натурі 1/2 частини земельної ділянки, на якій знаходився вказаний двохповерховий будинок та металевий павільйон.

При новому розгляді 27 травня 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області була розділена вказана земельна ділянка по іншому і відповідачу виділена та частина ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок та павільйон. Вказане рішення набрало чинності 14 серпня 2014 року. Ці обставини підтверджуються копією рішення суду.

У зв"язку з цим вона раніше не зверталась до суду з вказаним позовом. Тому строк позовної давності вона пропустила з поважних причин. Вона ніколи не погоджувалась залишити свою частку вказаного майна відповідачу і спосіб свого захисту вона вибирала від обставин, які не залежать від неї.

Таким чином, з урахуванням зазначеного у суду є всі підстави поновити їй строк позовної давності для звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних прчин.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 61, 70, 71, 74 СК України, ст. ст. 177, 179, 181, ч. 5 ст. 267, 331, 376 ЦК України, просила поновити їй строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом і стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двохповерхового будинку та металевого павільйону по АДРЕСА_2, інших витрат, пов"язаних з благоустроєм зазначеного будинку у розмірі 121 167 грн. 50 коп., та понесені судові витрати.

В подальшому позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій вказувала, що відповідно до проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 22 лютого 2017 року вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві будівлі одноповерхової з мансардним поверхом та металевого павільйону, розташованих по АДРЕСА_2, становить 439 691 грн., а 1/2 її частка становить 219 845 грн. 50 коп..

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 219 845 грн. 50 коп., а також судові витрати на проведення експертизи у розмірі 4915 грн. 20 коп., та понесені витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об"єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно вимог ст. 72 СК України позовна давність не застосовсується до вимог про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розхірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до виимог ст. 74 СК україни якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 ЦК України об"єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно вимог ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов"язки.

Відповідно до вимог ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об"єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме мйно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об"єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об"єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об"єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно вимог ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об"єктом спільної сумісної власності, позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім"єю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Визнано автомобіль марки "Mercedes Sprinter", д.р.н. НОМЕР_1 об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Задовольняючи позов, судом було встановлено, що сторони проживали однією сім"єю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року, вели спільне господарство і займались спільно вихованням дочки відповідача ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, яка зареєстрована та проживала в квартирі позивачки разом з нею і відповідачем. З довідки № 7, виданої ОСОБА_1 Житлово-будівельним кооперативом "Південний" 20 січня 2009 року, вбачається, що ОСОБА_5 з 31 березня 2003 року був зареєстрований в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1, довідкою № 13, виданою навчально-виховним об"єднанням "Вишнівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1 03 лютого 2009 року стверджується факт проживання дочки ОСОБА_2 від попереднього шлюбу ОСОБА_6 з 2002 року по 2005 рік та з 2006 року по 2008 рік в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1. В рішенні суду також вказано, що факт ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства опосередковано засвідчується також тим, що останнім 06 вересня 2007 року отримано у ЗАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 4000 доларів США під заставу квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1. Де-юре факт проживання з ОСОБА_1 однією сім"єю без шлюбу визнав і ОСОБА_2, уклавши з ОСОБА_1 Договір про встановлення режиму майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою від 31 березня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Черняк О.В., яким визначається правовий статус майна, набутого ОСОБА_1 з ОСОБА_2 під час спільного проживання.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначала позивач ОСОБА_1, під час сумісного проживання її і відповідача ОСОБА_2, 08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на ім"я відповідача, вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв.м., розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2, та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця вона є приватним підприємцем з 28 жовтня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідач ОСОБА_2 є також приватним підприємцем з 2006 року. Для подальшої підприємницької діяльності вони вирішили знести старий будинок і побудувати новий двохповерховий будинок, де будуть розташовані магазин і сауна на першому поверсі та приміщення на другому поверсі для здачі в оренду. Саму ж територію земельної ділянки вони вирішили влаштувати під стоянку автомобілів, оскільки вона розташована біля базару в м. Вишневому. Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 2005 року № 86/35 було отримано дозвіл на знесення існуючого жилого будинку за вказаною адресою та надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по встановленню торговельного павільйону по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією рішення. Як зазначала позивач ОСОБА_1, у вересні 2005 року вони знесли старий будинок і розпочали будувати новий двохповерховий будинок ближче до проїзної частини АДРЕСА_2. 09 жовтня 2006 року їй було надано у Київському ГРУ КБ ПриватБанк мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в АДРЕСА_2) під заставу її трикімнатної квартири, що підтверджується копією довідки банку. 06 вересня 2007 року у Київському ГРУ КБ ПриватБанк на ім"я відповідача була відкрита кредитна лінія у розмірі 40 000 доларів США під заставу її трикімнатної квартири. І перший транш був отриманий 11 вересня 2007 року у розмірі 22000 доларів США, другий транш був отриманий 04 лютого 2008 року у розмірі 18000 доларів США, що підтверджується копією довідки банку. На початку 2007 року вони закінчили всі будівельні роботи по двохповерховому будинку та його облаштуванню. Однак, він був збудований без належним чином затвердженого проекту, тобто є самочинно збудованим. В лютому 2007 року вони відкрили у вказаному двохповерховому будинку магазин промислових товарів та почали працювати на СПД ФОП ОСОБА_2. Це підтверджується видатковими накладними на доставку товарів в магазин.

18 липня 2007 року був укладений договір оренди з приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Белошицькою М.В. на приміщення загальною площею 50 кв.м., яке розташоване на другому поверсі побудованого будинку, що підтверджується копією договору оренди.

У зв"язку з вищевикладеним позивач ОСОБА_1 вважала, що вона має право на стягнення з відповідача 1/2 частину вартості матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двохповерхового будинку та металевого павільйону по АДРЕСА_2, інших витрат, пов"язаних з благоустроєм зазначеного будинку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 2005 року № 86/35 надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на проектно-пошукові роботи по встановленню малої архітектурної форми (торгівельного павільйону) по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Існуючий житловий будинок підлягає знесенню.

Також згідно наявної в матеріалах справи довідки Вишнівського відділення ПриватБанку від 12 січня 2009 року № 19.1.2.0.0.-13/13 вбачається, що у Київському ГРУ КБ ПриватБанк 09 жовтня 2006 року був виданий мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в АДРЕСА_2) під заставу 3-х кімнатної квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зобов"язання по вказаному кредиту виконувались вчасно, і 07 вересня 2007 року кредит погашено в повному обсязі. 06 вересня 2007 року у Київському ГРУ КБ ПриватБанк була відкрита кредитна лінія у розмірі 40 000 доларів США на строк до 24 серпня 2012 року позичальнику ОСОБА_2 під заставу вищевказаної 3-х кімнатної квартири: перший транш у розмірі 22000 доларів США був отриманий позичальником 11 вересня 2007 року, погашений 11 січня 2008 року; другий транш у розмірі 18000 доларів США був отриманий позичальником 04 лютого 2008 року, станом на 12 січня 2009 року заборгованість складає 14 397,31 доларів США.

Відповідно до укладених Договорів оренди від 18 липня 2007 року і від 18 липня 2008 року між СПД ОСОБА_2 і приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Белошицькою М.В. орендодавець СПД ОСОБА_2 передав у тимчасове користування орендатора Белошицької М.В. приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 50 кв.м.. Приміщення передавалось в оренду для розташування робочого місця приватного нотаріуса.

Також в матеріалах справи наявні Акти перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 05 травня 2008 року, від 08 травня 2007 року, що складалися Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів, та приписи керівнику господарюючого суб"єкта ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, постанова про накладення стягнень від 16 травня 2007 року Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 16 травня 2007 року за адресою: АДРЕСА_2, постанова № 1222 у справі про адміністративне правопорушення від 16 травня 2007 року, винесена Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів.

На підтвердження спільного будівництва будинку і павільйону за адресою: АДРЕСА_2, позивачем надано було Технічні умови на газопостачання магазину по АДРЕСА_2 від 28 квітня 2006 року ВАТ "Київоблгаз", Технічні умови КП Вишнівськводоканал" на підключення проектуючого магазину до комунальних мереж водопроводу і каналізації від 06 квітня 2006 року № 14, паспорт малої архітектурної форми ТОВ БІК "Київінвестбуд".

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що будівництво спірного будинку почалось у 2006 році. В повному обсязі магазин почав працювати п"ять років назад. На даний час на 2 поверсі магазину працює нотаріус, який почав працювати з 2009-2010 року. Відповідач є підприємцем з 2005-2006 року, і видами підприємницької діяльності є промтовари і здача приміщення в оренду. Технічною документацією на вказаний магазин до даного часу займається він. ОСОБА_1 у вказаному магазині працювала як товарознавець. Як пояснив ОСОБА_8, з ОСОБА_1 він припинив будь-які зв"язки навесні 2008 року.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що будівництво магазину розпочалось у 2005 році, і перший і другий поверх були побудовані у 2006 році.

Свідок ОСОБА_9 надав свідчення, що будівля за адоресою: АДРЕСА_2 почала будуватись у 2006 році. Основне ж будівництво проводилось у 2010 році. Відповідач ОСОБА_2 радився з свідком з приводу розміщення приміщення. Будівництво велось повільно у зв"язку з недостатністю коштів на його будівництво. До 2008 року був збудований перший поверх будинку, у 2009 році був збудований 2 поверх будинку, а закінчене будівництво в 2010 році. ОСОБА_2 проживав у своєї сестри з 2008 року, а до того часу винаймав житло у ОСОБА_1. Свідок був на святкуванні Дня народження ОСОБА_6 в 2006 році, яке святкувалось у квартирі ОСОБА_1. Як зазначав свідок ОСОБА_9, нотаріус орендує приміщення в будинку з 2010 року, а магазин почав працювати у 2009 році. Свідок зазначав, що він надавав грошові кошти ОСОБА_2 на придбання будівельних матеріалів, однак, як витрачались ОСОБА_2 ці кошти, він не бачив. Свідок також бачив, що у 2007 році ОСОБА_2 розраховувався за проведення підрядних робіт з працівниками.

Свідок ОСОБА_10 надала свідчення суду, що у 2006 році ОСОБА_2 почав заливати фундамент, а у 2007 році почав будувати будинок. Свідок вказувала, що ОСОБА_1 вона побачила після того, як був побудований будинок. ОСОБА_2 сам будував будинок. Будівництво будинку почалось у 2006 році. ОСОБА_10 Відомо, що ОСОБА_2 винаймав у ОСОБА_1 квартиру для проживання, а те, чи разом вони проживали як чоловік і жінка, свідку нічого невідомо.У 2007 році ОСОБА_2 вів торгівельну діяльність з палатки. ОСОБА_1 з 2009 року працювала в магазині.

Свідок ОСОБА_11, яка доводиться дочкою ОСОБА_2, суду надала свідчення, що вона знала ОСОБА_1 лише як знайому її батька. З травня 2006 року свідок проживала у квартирі, що належить ОСОБА_1, однак у неї стосунки з ОСОБА_1 не склались, і у 2007 році вона проживала у тітки. Свідок ОСОБА_11 зазначала, що вона з своїм батьком ОСОБА_2 знімали житло у ОСОБА_1. Її батько будував спірний будинок, а ОСОБА_1 не приймала участі у його будівництві. В кінці 2006 року викорчовувались дерева і заливався фундамент. Батько займався будівництвом будинку і він добудований був у 2014 році. Коли будувався будинок, свідку було 13 років.

Свідок ОСОБА_12 надала свідчення суду, що з сім"єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вона знайома з 2002 року. Свідок запропонувала ОСОБА_1 купити земельну ділянку, на якій був старий будинок, за адресою: АДРЕСА_2. На земельній ділянці був старий будинок, який потім ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знесли і будували на цьому місці двохповерховий будинок, який був збудований дуже швидко. Будівля складається з приміщення під магазиин, на другому поверсі знаходиться нотаріус. На даній земельній ділянці також побудований павільйон, в якому ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мали наміри продавати будівельні матеріали. В ОСОБА_1 був у власності автомобіль Ранж Ровер, який вона продала і за кошти від продажу автомобіля будувала вказаний будинок. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом і побудували спірний будинок. ОСОБА_1 займалась господарською діяльністю, в магазині займалась товаром, комунікаціями.

Свідок ОСОБА_14 надала свідчення суду, що вона знайома з ОСОБА_2 з 2005 року. ОСОБА_2 робив все сам, і будівництво спірного будинку ще не закінчилось. Зі слів чоловіка свідка ОСОБА_15 їй відомо, що її чоловік розповідав, що купували будівельні матеріали. ОСОБА_2 особисто працював, а чоловік свідка допомагав підвозити будівельні матеріали. Свідок же допомагала прибирати на будівництві будинку. Початок будівництва будинку свідок зазначила, що це було у 2006 році, і закінчилось його будівництво у 2008 році. ОСОБА_2 проживав у своїх сестер у ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в період будівництва магазину. У вказаному будинку є магазин, і ОСОБА_2 проживає на другому поверсі, де є кімната. На другому ж поверсі немає нічого. Старий будинок був знесений.

Свідок ОСОБА_16 надала свідчення суду, що ОСОБА_2 є цивільним чоловіком ОСОБА_1, з яким вони проживали разом з 2001 року. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом придбали земельну ділянку, на якій знаходився старий дерев"яний будинок. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 почали будувати новий будинок восени, а в 2007 році вже працював магазин на АДРЕСА_2. Там є також металічний павільйон. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом будували будинок, і свідок була присутня, коли ОСОБА_1 займалась харчуванням будівельників, а також ОСОБА_1 приймала товар в магазині: галантерею, білизну, сувеніри.

Свідок ОСОБА_17 надала свідчення суду, що свідок з ОСОБА_1 спілкується з 1989 року, а з 1994 року вона з нею спілкується тісно: разом обідали, святкували дні народження. Коли побудований магазин, свідку невідомо. За час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільними зусиллями будували магазин. ОСОБА_1 займалась оформленням електроенергії в магазині, а ОСОБА_2 привозив будівельні матеріали. ОСОБА_1 готувала обіди для будівельників, які будували магазин, і свідок допомагала готувати їду. Дочка ОСОБА_2 проживала у квартирі ОСОБА_1, де й також проживав ОСОБА_2.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2017 року № 855/16-43, орієнтовна вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві будівлі одноповерхової з мансардним поверхом та металевого павільйону, розташованих по АДРЕСА_2, станом на момент проведення експертизи, визначена розрахунковим методом за результатами отриманих даних при візуально-інструментальному обстеженні та даних, що містяться в наданих на дослідження документах, складає 439 691 грн.. 1/2 частини орієнтовної вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві об"єктів дослідження, складає 219 845 грн. 50 коп..

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та показання свідків в їх сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 з тих підстав, на які вона посилається у поданому позові, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачем надано суду належні і допустимі докази в обгрунтування заявлених позовних вимог, і тому слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані під час будівництва будівлі і металевого павільйону по АДРЕСА_2 в розмірі 219 845 грн. 50 коп..

Також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 2198 грн. 45 коп. та витрати у зв"язку з проведенням експертизи в розмірі 4915 грн. 20 коп., що відповідає вимогам ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала, що між нею і ОСОБА_2 в 2009 роуці довгий час велись судові тяжби, в тому числі і за її позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та виділ її в натурі, оскільки без виділення їй земельної ділянки не можна було ставити питання про визнання права власності на самочинно збудований будинок.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 23 травня 2012 року їй була виділена 1/2 частина земельної ділянки, на якій знаходився вказаний двохповерховий будинок та металевий павільйон. Після чого вона планувала оформити його юридично та отримати право власності на будинок.

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_2 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2012 року про виділення їй в натурі 1/2 частини земельної ділянки, на якій знаходився вказаний двохповерховий будинок та металевий павільйон.

При новому розгляді 27 травня 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області була розділена вказана земельна ділянка і відповідачу виділена та частина ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок та павільйон. Вказане рішення набрало чинності 14 серпня 2014 року.

У зв"язку з цим вона раніше не зверталась до суду з вказаним позовом. Тому строк позовної давності вона пропустила з поважних причин. Вона ніколи не погоджувалась залишити свою частку вказаного майна відповідачу і спосіб свого захисту вона вибирала від обставин, які не залежать від неї.

З урахуванням зазначеного позивач ОСОБА_1 просила поновити їй строк позовної давності для звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних прчин.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно вимог ст. 67 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом-встановлюються судом.

Відповідно до вимог ст. 68 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями, і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно вимог ст. 69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня пісдя відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Враховуючи викладене, доводи позивача ОСОБА_1, що строк звернення до суду пропущений нею з поважних причин з тих підстав, на які вона посилається в позові, є обгрунтованими, і тому суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з вказаним позовом підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 70, 71, 72, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 177, 179, 181, 256, 257, 261, 267, 331, 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 67, 68, 69, 73, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані під час будівництва будівлі і металевого павільйону по АДРЕСА_2 в розмірі 219 845 грн. 50 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2198 грн. 45 коп. і витрати у зв"язку з проведенням експертизи в розмірі 4915 грн. 20 коп..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.