Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 329/1276/16Головуючий у 1-й інстанції Пода Н.М.
Пр. № 22-ц/778/2221/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи «Чернігівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи «Чернігівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради (надалі КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР) про стягнення утриманих коштів із заробітної плати та відшкодування збитків

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з КУ «Чернігівський дитячий будинок інтернат» ЗОР на її користь незаконно відраховану частину заробітної плати у сумі 507,66 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що працює на посаді медичної сестри в КУ «Чернігівський дитячий будинок інтернат» ЗОР. 12.12.2016р. була ознайомлена з наказом директора установи № 132-п від 08.12.2016р., з п.3 ч.1 якого була не згодна. 22.12.2016р., отримавши розрахунковий лист по заробітній платі, виявила незаконне відрахування зі своєї заробітної плати коштів у сумі 507,66 грн.

12.01.2017 р. ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь 507,66 грн. (незаконні відраховання), 3425,16 грн. (упущену вигоду), тобто суму, яку б вона могла отримувати, якби відповідач не порушив її права та не позбавив можливості пройти своєчасно навчання для продовження першої або отримати вищу категорію, що в свою чергу не призвело б до матеріальних втрат з її сторони. Різниця між тим, що б вона отримувала без порушення її права відповідачем (8 тарифікаційний розряд) і тим, що отримує (6 тарифікаційний розряд) становить 570,86 грн. на місяць. Курси підвищення кваліфікації проводитимуться з 09.03.2017р. по 07.04.2017р., тобто у травні місяці зможе відновити 1 категорію. Таким чином, упущена нею вигода з грудня 2016р. по травень 2017р. становить саме 3425,16 грн. (570,86 грн./міс. х 6 місяців), крім того, просила стягнути з відповідача судовий збір у сумі 640 грн.

13.02.2017 р. ОСОБА_2 позов уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь 507,66 грн. (незаконні відраховання) та упущену вигоду у сумі 570,88 грн. за грудень 2016р, за січень - березень 2017р. у сумі 2071,74 грн., за квітень вересень 2017р. - 3229,92 грн., а всього 5872,54 грн., так як вона внесена до графіку проходження навчання у вересні місяці 2017р.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року (а.с. 101-103) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР на користь ОСОБА_2 утримані із заробітної плати кошти у сумі 507,66 грн. та збитки у сумі 2642,62грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р., а всього 3150,28 грн.

Стягнуто з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР судовий збір на користь ОСОБА_2 в сумі 640,00 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення упущеної вигоди), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР у своїй апеляційній скарзі (а.с. 109-112) просив рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким в задоволенні позову в частині стягнення збитків у розмірі 2642,62 грн. відмовити.

В автоматизованому порядку у цій справі визначено колегію суддів апеляційного суду у складі головуючого (судді-доповідача) Спас О.В., суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. (а.с. 114).

У подальшому колегію суддів апеляційного суду у складі головуючого (судді-доповідача) Спас О.В., суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. змінено на головуючого (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Кочеткову І.В. у звязку із звільненням судді-доповідача ОСОБА_3 у відставку (а.с. 122-123).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 125), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 127).

У період з 12 червня 2017 року по 30 червня 2017 року включно суддя - доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці (а.с. 129).

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 133-135).

Заслухавши у судовому засіданні 03 серпня 2017 року доповідь судді - доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті (п.2), змінити рішення (п.3).

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР збитків у сумі 2642,62 грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р. та, відповідно, у звязку із цим, також судового збору 640,00 грн., керувався ст. ст. 10-11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 127 КЗпП України, ст. ст. 22, 1166, 1215 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог позивача у цій справі.

Оскільки, суд першої інстанції вважав, що відповідач КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР згідно із Положенням про установу, Колективного договору робітників Установи на 2014-2017 рр., зобовязаний забезпечити систематичне підвищення кваліфікації працівників, тобто відповідач не надав ОСОБА_2 можливості своєчасного навчання з підвищення кваліфікації, що призвело до зменшення розміру заробітної плати.

Відповідно до Положення КУ «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» ЗОР, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради від 23.04.2009 р. (ст.18) та Положення, затвердженого 15.12.2016р. (нова редакція, ст. 16), директор Установи складає графік проходження атестації медичного персоналу. Атестація молодших спеціалістів з медичною освітою відповідно до Положення здійснюється один раз на пять років.

В п. 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Установи, вказано, що адміністрація зобовязана організувати працю кожного співробітника так, щоб він працював по своїй спеціалізації і кваліфікації, мав можливість її підвищувати (а.с.78).

Графік проходження навчання з підвищення кваліфікації на 2016 р. не складався, що підтверджується наказом № 132-п від 08.12.2016р, де вказано, що інспектором з кадрів ОСОБА_4, старшою медсестрою ОСОБА_5 та бухгалтером по заробітній платі не проводився своєчасний контроль за атестацією та курсами підвищення кваліфікації працівників.

Ст. 22 ЦК України визначає загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків та причинний зв'язок між порушенням права та збитками, а також вина, особи, яка завдала збитків. Відсутність будь-якого з цих елементів виключає відповідальність у вигляді стягнення збитків, якщо інше не передбачено законом. Також у цій статті визначено поняття збитків, якими є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При вищевикладених обставинах, в частині позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити частково, ОСОБА_2 планувала отримати дохід і робила усе для його отримання, а відповідач порушив її право та позбавив можливості пройти своєчасно навчання для продовження першої або отримати вищу категорію, що в свою чергу призвело до матеріальних втрат з її сторони.

Відповідачем не прийнято заходів, щодо організації своєчасного проходження атестації позивачки ОСОБА_6 відповідно до Положення про Установу та колективного договору та Наказу МОЗ України "Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою" від 30.03.2007.

Розрахунок упущеної вигоди за грудень 2016р. складає: 2189 грн. по 8 тарифікаційному розряду, а по 6 тарифікаційному розряду 1936 грн., різниця за місяць становить - 570, 88 грн.

Розрахунок упущеної вигоди за січень - березень 2017р. по 8 тарифікаційному розряду складає - 2624 грн., по 6 тарифікаційному розряду - 2320 грн., різниця за місяць - 690,58 грн. х3 міс. становить 2071,74 грн.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв у цій справі при вирішенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_2 повному та всебічному зясуванню всіх обставин цієї справи.

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює медичною сестрою у відповідача в КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР та в період часу з 15.04.2011 року по 29.04.2011 року ОСОБА_2 проходила атестацію в атестаційній комісії при Токмацькій міжрайонній атестаційній комісії, де їй була присвоєна кваліфікаційна категорія за спеціальністю сестринська справа першої категорії та видано відповідне посвідчення строком на п'ять років.

У зв'язку з проходженням атестації ОСОБА_2 отримувала заробітну плату, як медична сестра з кваліфікаційною категорією сестринська справа першої категорії, але строк даної кваліфікації закінчився 29.04.2016 року.

Позивачеві ОСОБА_2 про це було достовірно відомо.

Однак, ОСОБА_2 не зверталась з відповідними заявами, зокрема письмовими, до КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР щодо організації їй атестації чи курсів підвищення кваліфікації до 30.11.2016 року включно.

Ця обставина визнана у тому числі сторонами у суді у цій справі, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України.

Хоча ОСОБА_2, якщо бажала після 29.04.2016 року безперервно отримувати відповідну надбавку за відповідну (першу) категорію, на виконання п.п. 5,6 наказу № 308/519 від 05.10.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № і 209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» мала пройти атестацію на присвоєння (підтвердження) цієї кваліфікаційної категорії, для чого мала своєчасно подати необхідні документи в атестаційну комісію, тобто не пізніше як за два місяці до закінчення 5-річного строку з моменту передньої атестації (переатестації), тобто ще до 29 лютого 2016 року, оскільки 5-річний строк з моменту попередньої атестації для неї збіг 29.04.2016 року.

Так як, відповідно до п. 5, п. 6 Наказу № 308/519 від 05.10.2005 року,

зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року

за № і 209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» іншим медичним та

фармацевтичним працівникам посадовий оклад установлюється з урахуванням

кваліфікаційної категорії за умови їх роботи за тією спеціальністю, за якою

присвоєно кваліфікаційну категорію. Виплата заробітної плати з урахуванням

підвищення посадового окладу за наявності кваліфікаційної категорії проводиться працівникам протягом п'яти років з дня затвердження наказом органу (закладу) охорони здоров'я рішення атестаційної комісії про її присвоєння (підтвердження).

Особам, які бажають пройти атестацію на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії і своєчасно подали необхідні документи в атестаційну комісію (не пізніше як за два місяці до закінчення 5-річного строку з моменту передньої атестації (переатестації), указана виплата проводиться до винесення рішення атестаційної комісії про її підвищення (підтвердження) або відміну.

Однак, вищезазначені вимоги законодавства ОСОБА_2 не були виконані та остання, як медична сестра, своєчасно не пройшла відповідної атестації та не підтвердила відповідну кваліфікаційну категорію, зокрема першу, та, відповідно, як наслідок, не отримала у КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР надбавки за цю категорію у сумі 2642,62 грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р., зі своєї вини, а не з вини КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР.

При цьому, встановлено, що права ОСОБА_2 на проходження будь-якої атестації чи будь-яких курсів підвищення кваліфікації з боку КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР не порушені.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду у матеріали цієї справи суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі щодо стягнення упущеної вигоди сумі 2642,62 грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Відсутність у КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР графіку проходження навчання з підвищення кваліфікації працівників на 2016 рік при відсутності заяв працівників, які бажають пройти таке підвищення у цьому році, не свідчить про наявність вини КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР.

Оскільки, єдиною нормою закону, яка зобов'язує працівника підвищувати свій рівень професійних знань - це п. «д» ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства країни про охорону здоров'я», якою визначено, що медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності.

Висновки суду першої інстанції про те, що у відповідності до вимог Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2007 року за № 1368/14635, адміністрація КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР повинна забезпечити та організувати проходження атестації, ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодна норма даного Положення не зобов'язує заклад, де працює працівник, організувати проходження атестації.

Не приймаються до уваги судом у цій справі доводи позивача ОСОБА_2 в обґрунтування її позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди у сумі 2642,62 грн. на наказ КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР № 132-п від 08.12.2016 року (а.с. 7), за змістом якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за невиконання своїх посадових обовязків винесено догану та старшу медсестру ОСОБА_5 та інспектору з кадрів ОСОБА_4 наказано посилити контроль за проходженням курсів та атестації працівників.

Оскільки, цим наказом відповідача не встановлюється вина цих працівників КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР за організацію чи забезпечення проходження курсів чи атестації працівників, зокрема ОСОБА_2, а встановлюється вина цих працівників КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР за переплату надбавок за категорію працівникам, зокрема ОСОБА_2, строк яких закінчився 29.04.2016 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР ґрунтуються на законі та доказах, наявних у цій справі, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є незаконним та необґрунтованим.

Тому, апеляційну скаргу КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР слід задовольнити, рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР ради на користь ОСОБА_2 збитків у сумі 2642,62грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р. та, відповідно, в частині стягнутого за ці вимоги понесеного позивачем судового збору 640,00 грн., слід скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити; у звязку із чим, загальною сумою, що підлягає стягненню у цій справі з КУ «Чернігівський психоневрологічний інтернат» ЗОР на користь ОСОБА_2 слід вважати «507,66 грн.» замість «3150,28 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Чернігівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з Комунальної установи «Чернігівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2 збитків у сумі 2642,62грн.: за грудень місяць 2016р. - 570,88 грн., 2071,74 грн. - за січень, лютий, березень місяці 2017р. та судового збору 640,00 грн. скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У звязку із чим, загальною сумою, що підлягає стягненню у цій справі з Комунальної установи «Чернігівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2, вважати «507,66 грн.» замість «3150,28 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8