Справа № 456/4021/16-ц
Провадження № 2/456/62/2017
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

13 квітня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В.

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на житло, -

встановив:

позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання таким, що втратив право на житло у будинку позивача №29 по вул. Стрийській в с. Горішнє Стрийського району Львівської області.

В обґрунтування покликався на те, що він є власником зазначеного будинку. За цією ж адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком доньки позивача - ОСОБА_3. Відповідач, будучи громадянином ОСОБА_4 12.07.2006р. отримав тимчасове посвідчення на проживання в Україні і на прохання доньки позивач зареєстрував його в своєму будинку. Однак, відповідач в 2007р. залишив свою сімю, виїхав в ОСОБА_4 до батьків і відтоді не повертався? в будинку позивача в с. Горішнє не зявлявся, особистих речей відповідача в будинку немає, участі в утриманні житла відповідач не приймав та не приймає. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає позивачу оформити субсидію на оплату енергоносіїв та комунальних послуг.

В судовому засіданні позивач, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, підтримав позовні вимоги.

Відповідач згідно з вимогами ч.9 ст.74 ЦПК України викликався в судове засідання через оголошення у пресі (газета «Львівська пошта» №18 (1928) від 09.03.2017р.), але на виклик суду повторно не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений ЦК України й законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.10.2005р. серії САА №579235, реєстраційний номер 12365331, є одноосібним власником будинку №29 по вул. Стрийській в с. Горішнє Стрийського району Львівської області.

Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, за цією адресою зареєстрований ОСОБА_2 11.01.1980р. народження; документ що посвідчує його особу тимчасова посвідка на проживання ЛВ №010031 видана ВГІРФО УМВСУ у Львівській області на підставі Закону України «Про імміграцію».

З акту обстеження місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.12.2016р. (а.с.13) вбачається, що комісією виконкому Долішненської сільської ради Стрийського району проведено обстеження щодо проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації в с. Горішнє Стрийського району по вул. Стрийській,29 та з пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що відповідач в не проживає в даному будинку з 2007р. по даний час.

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.01.2015р. шлюб між ОСОБА_2 громадянином ОСОБА_4 та ОСОБА_7 громадянкою України розірвано на підставі рішення мирового судді судового відділку №285 району «Івановскоє» ВАО м. Москви 02.08.2010р.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердили, що відповідач ОСОБА_2 припинив проживати у спірному будинку в 2007р.; виїхав на заробітки в РФ і відтоді цим житлом не користується.

Відповідно до ст.214 ЦПК, під час ухвалення рішення суд з-поміж іншого вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно правової позиції ВСУ в справі № 6-709цс16: Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У постанові від 16.11.2016р. за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК, ВСУ зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік».

В силу вимог ст.360-7 ЦПК України правові позиції ВСУ є обов'язковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що між позивачем і відповідачем, який є колишнім членом сімї власника житла, не було будь-якої домовленості щодо порядку користування спірним житлом; відповідач ОСОБА_2 обрав собі інше місце проживання, спірне житло залишив і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, тобто понад рік; не несе витрат на утримання будинку; позивач, як власник будинку, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд

вирішив:

позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2 11.01.1980р. народження таким, що втратив право користування житловим будинком №29 на вул. Стрийській в с. Горішнє Стрийського району Львівської області.

Рішення може бути переглянуто Стрийським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подано позивачем апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_8