У х в а л а

іменем україни

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 31 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (в подальшому ПАТ «УкрСиббанк»), та відповідачем був укладений кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 112 500 доларів США під 12,90 % річних на строк до 29 жовтня 2032 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за укладеним договором відповідач передав за договором іпотеки № б/н від 02 листопада 2007 року нерухоме майно.

У грудні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитами, у тому числі за вказаним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Відповідач одержав кредит, проте неналежним чином виконував договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 липня 2015 року становила 5 165 583,35 грн.

Просило у рахунок погашення зазначеної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1), шляхом визнання права власності за банком.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення яким задовольнити позов, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст. 267 цього Кодексу, за умови, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, як це передбачено ч.3 цієї ж статті.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у п.1.2.2 договору про надання споживчого кредиту погодили строк дії договору - до 29 жовтня 2032 року.

Законодавством визначаються такі поняття, як строк дії договору і строк (термін) виконання зобов'язання. Так, сторони при укладенні договору встановили, як строк дії договору (до 29 жовтня 2032 року), так і строки виконання зобов'язань за щомісячними погашеннями платежів згідно графіку погашення кредиту. Крім того, сторони у договорі погодили (пункт 6.1.2. договору про надання споживчого кредиту), що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати коштів за кредитом, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредитом в сторону зменшення. Даний пункт договору узгоджується із положенням ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, відповідно до яких наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином, АКІБ «УкрСиббанк», звернувшись у 2009 році із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, тому строк позовної давності обчислюється з моменту пред'явлення позову про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки боржник звертався до кредитора щодо питань погашення кредиту після серпня 2012 року і з цього приводу велися переговори щодо реструктуризації боргу та зміни валютування, що свідчить про визнання боржником кредитних зобов'язань та поновляє строки позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки в силу ч.1 ст.60 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку банком не було надано таких доказів.

А оскільки відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, суд обґрунтовано відмовив у позові.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко М.В. Демяносов О.В. Ступак