Провадження № 2/734/821/17 Справа № 734/1177/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді Соловей В.В.,

при секретареві Бардаченко Т.М.,

із участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно на квартиру № 4 по вулиці Кона у м. Остер Козелецького району Чернігівської області у цілій частині у суд звернувся ОСОБА_1 до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, померлої 21 квітня 2012 року. ОСОБА_4, який помер 17 січня 2017 року, і ОСОБА_5, який помер 27 лютого 2011 року, є синами ОСОБА_3. Із 13 серпня 1999 року його матір, два брати і він були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 9. На вказане житло його матері виданий ордер. За рішенням № 139 від 19 серпня 2009 року Остерської міської ради ОСОБА_3 наданий дозвіл на приватизацію квартири № 4 по вулиці Кона, б. 9 у м. Остер. ОСОБА_6 не встигла приватизувати вказане житло. Впродовж останніх двох років постійно проживає за вказаною адресою, обробляє город, сплачує податки та комунальні платежі. Остерська міська рада не визнає його право на квартиру та не бажає надати дозвіл на приватизацію житла.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги просить визнати за ним право власності на квартиру № 4 по вулиці Кона, б. 9 у м. Остер Козелецького району Чернігівської області у цілій частині після смерті матері ОСОБА_3, померлої 21 квітня 2012 року, та їх підтримав. Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала. Представник відповідача ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що ОСОБА_3, яка є матірю позивача ОСОБА_1, а також ОСОБА_4 і ОСОБА_5, померла 21 квітня 2012 року. ОСОБА_4, який є братом позивача ОСОБА_1, помер 17 січня 2017 року. ОСОБА_5, який є братом позивача ОСОБА_1, помер 27 лютого 2011 року. З виписки із рішення № 153 виконавчого комітету Остерської міської ради від 10 грудня 1997 року «Про видачу ордерів» виходить, що виконавчий комітет, розглянувши заяву ОСОБА_3 про видачу ордера на займане нею житлове приміщення по вулиці Кона, б. 9, кв. 4 у м. Остер, враховуючи її сімейний стан та термін проживання в указаній квартирі, вирішив видати ОСОБА_3 ордер на право зайняття однокімнатної квартири № 4 по вулиці Кона, б. 9 у м. Остер, житловою площею 11.1 кв.м, загальною площею 22.1 кв.м, на склад сімї із трьох чоловік. За рішенням № 139 від 19 серпня 2009 року виконавчого комітету Остерської міської ради «Про надання дозволу на приватизацію квартири» наданий ОСОБА_6 дозвіл на приватизацію квартири № 4 по вулиці Кона, б. 9 у м. Остер. 09 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Остерської міської ради про надання дозволу на приватизацію вказаної вище квартири. Вказане житло не є в комунальній власності.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що у задоволені позову ОСОБА_1 до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. 2 цього Закону до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За приписами ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до ч.ч. 10 і 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, а спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Предявивши вказаний позов, позивач ОСОБА_1 посилається, зокрема, на правові норми ст. 392 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 не є власником квартири № 4 у будинку № 9 у м. Остер. При цьому, позивач ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що його право на вказану квартиру оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач ОСОБА_1 звернувся 09 червня 2017 року до Остерської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної квартири. Отже, позивач ОСОБА_1, як фізична особа, скористався правом на набуття у власність вказаної квартири у разі приватизації державного майна у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Однак, до цього часу за твердженням представника позивача ОСОБА_2 відповідне рішення в установлений строк компетентним органом за заявою ОСОБА_1 не прийняте. Вимоги про ймовірне порушення його права на приватизацію вказаного житла позивач ОСОБА_1 не предявляє.

Внаслідок приватизації житла особа набуває всі правомочності власника, тобто набуває право володіння, користування та розпорядження ним, а відтак право на приватизацію житла є майновим правом, яке підлягає судовому захисту в разі його порушення.

Керуючись ст.ст. 328 і 392 ЦПК України, ст.ст. 1, 2 і 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295 і 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя