Справа №591/466/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/552/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - адвоката Гриценка Бориса Миколайовича та представника ОСОБА_5 - адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 23 липня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 014-0707/71-602. Згідно вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 14 000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за договором з ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 014/0707/71-602-Р-1 від 23 липня 2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом. Однак свої зобов'язання по кредитному договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом в обсязі, що передбачено договором не погашає. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8 597,83 доларів США.

Заочним рішенням Зарічного районнного суду м. Суми від 20 жовтня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2007 року № 014/0707/71-602 в сумі 8 597,83 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати в сумі 3 295 грн. 76 коп., по 1 647 грн. 88 коп. з кожного.

Зазначене заочне рішення суду представник ОСОБА_3 - адвокат Гриценко Б.М. та представник ОСОБА_5 - адвокат Чернишенко Д.В. оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_3 - адвокат Гриценко Б.М., посилаючись на ухвалення заочного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що в матеріалах справи відсутні дані про підписання актів приймання - передачі та підтвердження про сплату повної суми договору. Також при прийнятті рішення не враховано, що на дату його прийняття сума заборгованості була менша, ніж стягнута судом, що підтверджується відповідними квитанціями, наданими до суду першої інстанції.

Крім того, розрахунок боргу позивача, який було надано суду першої інстанції, зроблений виходячи із заборгованості в доларах США, хоча право вимоги було передано в гривні.

Вказує, що з розрахунку заборгованості неможливо з'ясувати, який саме метод був застосований для нарахування процентів за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_5 - адвокат Чернишенко Д.В., посилаючись на ухвалення заочного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитом з 01 липня 2015 року) пред'явити вимоги до поручителя (до 31 грудня 2015 року). Банк направив вимогу лише 25 січня 2016 року, а звернувся до суду 25 лютого 2016 року, тобто після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Гриценка Б.М. задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - адвоката Чернишенка Д.В. підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 014-0707/71-602. Згідно вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 14 000,00 дол. США ( а.с. 6-9 т. 1). В забезпечення виконання зобов'язань за договором з ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 014/0707/71-602-Р-1 від 23.07.2007 року (а.с. 27 т. 1) 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за вказаними кредитними договорами. Окрім того, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за вказаними кредитним договором (а.с. 9 -19 т. 1). Таким чином, право вимоги стягнення заборгованості належить ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума основного боргу та відсотків за кредитним договором станом на 15.01.2016 року складає 8 597,83 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 8 370,90 дол. США; по відсотках - 226,93 дол. США (а.с. 30 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведено як розмір заборгованості так і неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань за укладеними договорами.

З даним висновком місцевого суду колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитом боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Дослідженими в суді апеляційної інстанції матеріалами справи підтверджується неналежне виконання своїх зобов'язань позичальником ОСОБА_3, яка сплачувала кошти не регулярно, частково, тобто не в повному розмірі, останній платіж здійснила в грудні 2015 року. У зв'язку з чим банк 01 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом. Відповідач ОСОБА_5 як поручитель також не виконувала свої зобов'язання та не вживала заходів до погашення заборгованості. Розмір заборгованості також підтверджується наявними у справі виписками та розрахунками.

Пред'явлена до стягнення заборгованість нарахована позивачем відповідно до умов договору, з врахуванням проведених платежів по даному договору і розміру коштів, виданих позичальнику, що рахувалися за кредитним договором на час його купівлі ПАТ «Альфа-Банк».

Наявність у позивача права вимоги по спірному кредитному договору та договору поруки підтверджується наявними у справі документами про купівлю даних вимог (а.с. 93-146 т. 2), тому твердження апелянтів про зворотнє є необгрунтованим. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_3 здійснювала на протязі трьох років платежі на користь ПАТ «Альфа -Банк».

Проте, колегія суддів не може погодитись з розміром заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_5

Представник позивача не заперечував, що початок невиконання позичальником погашення заборгованості мав місце 01 липня 2015 року.

Відповідно до умов кредитного договору (а.с. 6-20 т. 1) позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок шомісяця, згідно з графіком платежів. А відповідно до умов договору поруки (а.с. 27 т. 1) строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Тобто, можно зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто, банк мав право протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 01 липня 2015 року) пред'явити вимоги до поручителя ОСОБА_5

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

До такого правового висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 29.03.2017 року у справі № 6-3087цс16.

Враховуючи, що прострочення заборгованості виникло з 01 липня 2015 року, а вимоги до поручителя пред'явлені банком 26 січня 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку, розмір заборгованості, що підляає стягненню з ОСОБА_5, підлягає зменшенню на місячний платіж 149,94 грн. доларів США, що не був сплачений ОСОБА_3 до 20.07.2015 року згідно умов договору. Даний платіж складається з 58,30 доларів США, які зараховуються на погашення тіла кредиту і 91,64 доларів США - відсотки по кредиту.

Тому з ОСОБА_5 підлягає стягненню заборгованість в сумі 8447,89 доларів США (8597,83-149,94). У зв'язку з цим рішення місцевого суду підлягає зміні згідно вимог ст. 309 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги до ОСОБА_5 та апеляційна скарга її представника підлягають частковому задоволенню в межах суми 149,94 доларів США та застосовуючи принцип взаємозаліку судового збору, що підлягає відшкодуванню банку за рахунок ОСОБА_5 та відшкодуванню ОСОБА_5 за рахунок банка (судовий збір за апеляційний розгляд), розмір судового збору визначений місцевим судом до стягнення з ОСОБА_5 підлягає зміні і має становити 1557,20 грн.

Тому, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Гриценка Бориса Миколайовича відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2016 року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2007 року № 014/0707/71-602 в сумі 8597,83 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_5, яка є солідарним боржником з ОСОБА_3 згідно кредитного договору від 23 липня 2007 року № 014/0707/71-602 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8447,89 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 1647,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 1557,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -