Номер провадження: 22-ц/785/4062/17
Номер справи місцевого суду: 501/5059/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя осіба МВ ДВС Головного територіального управління юстиції Одеської області про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2017 року,

встановила:

04.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом, уточнивши який просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй автомобіль марки «LEXUS», 2007 року випуску, а ОСОБА_3 - автомобіль марки «NISSAN», 2007 року випуску, звільнивши автомобіль «LEXUS» з-під арешту, накладеного в інтересах ОСОБА_4

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 27.10.1990 року, який було розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2015 рокута за період перебування у шлюбі вони набули майно, а саме: автомобіль марки «LEXUS», зареєстрований 20.02.2009 року, вартість якого згідно оцінки спеціаліста станом на 16.02.2016 року складала 490 770,88 грн.; автомобіль марки NISSAN модель NAVARA, 2007 року випуску, зареєстрований 28.02.2014 року вартість якого згідно оцінки спеціаліста станом на 16.02.2016 року складала 542 476,2 грн. Обидва автомобілі були зареєстровані на ім'я ОСОБА_3, однак між подружжям склався порядок користування майном, згідно якому автомобіль «LEXUS» перебував в користування позивача, а інший автомобіль у користуванні її чоловіка. Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.10.2013 року визнано укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_3 визнав борг частково в сумі 705888 грн. та зі змісту якої слідує, що боргові зобовязання покладені особисто на ОСОБА_3 Ухвалою Іллічівського міського суду від 01.08.2013 року по вказаній справі в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно ОСОБА_3 По цій же справі ухвалою суду від 18.10.2013 року скасовано арешт на майно ОСОБА_2, накладений ухвалою суду від 05.09.2013 року. При здійснені виконавчого провадження з примусового виконання вказаної ухвали суду, відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції 03.04.2014 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене та те, що іншого майна, що набуто у шлюбі та підлягає поділу, не має, з посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 60,70, 71 СК України ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Вирішено поділити спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_5 на праві особистої власності автомобіль марки «NISSSAN» модель NAVARA, 2007 року випуску, реєстраційний номер ВН 9595АО, зареєстрованого 28.02.2014 року, вартістю 542 476,20 грн. Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право особистої власності на автомобіль марки «LEXUS» модель RX 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 20.02.2009 року на імя ОСОБА_3, вартістю 490 770,88 грн. з припиненням права власності ОСОБА_3 на вказаний автомобіль. Скасовано заборону відчуження та арешт з автомобіля марки «LEXUS» модель RX 350, накладений ухвалою Іллічівського міського суду від 01.08.2013 року по справі № 501/3327/13 ц та постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 03.04.2014 року за виконавчим провадженням № 42768053.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені заявлених ОСОБА_2 позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що з квітня 2014 року і по теперішній час спірний автомобіль «LEXUS» приховується від виконавчої служби і поліції і знаходиться у розшуку, та він вважає, що даний позов надано з метою зняти арешт з єдиного майна, на яке можливо звернути стягнення і саме тому виділення у власність автомобіля, на який можливо накласти стягнення після його знаходження та зняття з нього арешту, є тим, що грубо порушує права ОСОБА_4 Крім того зазначає, що договір позики був укладений за письмовою згодою ОСОБА_2, належних та допустимих доказів того, що позика носила особистий характер позивачем не надано, а тому, він вважає, що обовязки за договором позики поширюються також і на позивача і при розподілі майна слід враховувати також борг подружжя. Також ОСОБА_4 вважає помилковим висновок міського суду про те, що оскільки вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, наявність застави на автомобіль «NISSSAN» не позбавляє ОСОБА_4 права на звернення стягнення на вказаний автомобіль,оскільки такий висновок суперечить вимогам ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює вимоги для звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

У судовому у судовому засіданні встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 з 27 жовтня 1990 року (а.с. 14). За час шлюбу було набуто майно: автомобіль марки «LEXUS» модель RX350, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) JTJHK31UX02031001, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 20.02.2009 року. Згідно оцінки спеціаліста станом на 16.02.2016 року вартість автомобіля складала 490 770,88 грн.(а.с.11); автомобіль марки «NISSAN» модель NAVARA, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VSKCVND40U0205067, реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований 28.02.2014 року. Згідно оцінки спеціаліста станом на 16.02.2016 року вартість автомобіля складала 542 476,2 грн. (а.с.12). Обидва автомобілі були зареєстровані на ім'я ОСОБА_3, однак в свідоцтві про реєстрацію на автомобіль марки «LEXUS» зазначено, що має право керувати ОСОБА_2 (а.с.11), що підтверджує доводи представника позивача в суді про те, що між подружжям склався порядок користування майном, згідно якому автомобіль «LEXUS» перебував в користування позивача, а інший автомобіль у користуванні її чоловіка.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.10.2013 року по справі №501/3327/13-ц (а.с. 32-38) визнано укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_3 визнав борг частково в сумі 705888 грн., з яких 367650 грн. зобовязався сплатити до 25.11.2013 року, решту суми частками до 01.01.2016 року. Зі змісту вищевказаного судового рішення слідує, що боржником являється ОСОБА_3 Ухвалою Іллічівського міського суду від 01.08.2013 року (а.с.30) по вказаній справі в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно ОСОБА_3 По цій же справі ухвалою суду від 18.10.2013 року (а.с. 31) скасовано арешт на майно ОСОБА_2, накладений ухвалою суду від 05.09.2013 року. Отже, набуло чинності рішення суду, за яким боргові зобовязання покладені особисто на ОСОБА_3

При здійснені виконавчого провадження №42768053 з примусового виконання вказаної ухвали суду, відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції від 03.04.2014 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3М.(а.с. 40-46).

Не заперечуючи доводів про перебування автомобіля марки «NISSAN» в заставі банку для забезпечення повернення ОСОБА_3 кредиту, представник останнього надав до суду довідку ПАТ «Ідея Банк» від 01.03.2016 року за № 06.2/31494, згідно якої загальна заборгованість по кредитному договору №910.15485 від 05.06.2012 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, складає 34016 грн. та штрафні санкції на суму 9225,95 грн. (загальна сума заборгованості 43242,45 грн.) (а.с. 121-123).

Згідно чинної на даний час ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено в тому числі у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Оскільки вартість заставленого автомобілю перевищує залишок заборгованості перед заставодержателем на 499 233,75 грн., то особи, які не є заставодержателями, не позбавлені права на звернення стягнення на вказаний автомобіль. Крім того, вартість автомобілю, який позивач просить виділити відповідачу, перевищує вартість автомобілю, який вона просить виділити їй, на 51705,32 грн. Отже, наявність застави на автомобіль марки «NISSAN» не є перешкодою для задоволення позову в частині запропонованого позивачем варіанту поділу майна подружжя.

Згідно ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статей 60,70 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. В п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено наступне: «Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено суд визначає з врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації».

Доказів про наявність іншого майна, що набуто в шлюбі та підлягає поділу, сторони не надали.

Отже, загальна вартість майна, що набуто за час шлюбу, складає 1033247,08 грн., а частка кожного з подружжя 516623,54 грн.

Врахувавши встановлені обставини та норми права, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про виділення їй автомобілю марки «LEXUS» вартістю 490770,88 грн. з відповідним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказаний автомобіль та звільненням вказаного автомобіля із-під арешту, відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_7