АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2545/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2159/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Кредо», про стягнення матеріальних збитків, завданих у наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01 грудня 2012 року, за участю автомобіля «Форд Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля «КІА Соренто», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, з вини відповідача, яка здійснила маневр з порушенням Правил дорожнього руху на автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, належному йому транспортному засобу було завдано значних технічних пошкоджень.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 287620,00 грн., необхідних для ремонту автомобіля; обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України видачу ОСОБА_5 паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_5 паспортів/проїзних документів, обмежити осіб (боржників) у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Кредо», про стягнення матеріальних збитків, завданих у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права в поданій апеляційній скарзі просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Вважає, що, судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, а саме невірно вказано, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.12.2012 року, автомобілем НОМЕР_2 керував ОСОБА_4, замість вірного «ОСОБА_2.».

Окрім того, вказує, що позивач фактично дізнався і мав можливість довідатися про порушення свого права та особу, яка його порушила, з набранням законної чинності постанови Апеляційного суду Полтавської області від 05.09.2014 року, якою ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності, який, на думку апелянта, не є пропущеним.

Зазначає, що позов пред'явлено до особи, якою фактично завдано шкоди позивачу, вину якої встановлено судовим рішенням. Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що складений він у відношенні ОСОБА_5, а особу порушника встановлено з посвідчення прав водія ВАБ 90409.

Також, зазначає, що страхове відшкодування на сьогоднішній день ТОВ «СК «Кредо» потерпілому ОСОБА_4 не сплачено.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача прохала скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на правомірне застосування судом першої інстанції строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав, а саме що строк позовної давності має рахуватися з 01.12.2012 року-дати, коли сталася ДТП та позивач по справі достовірно довідався про порушення свого права (спричинення матеріальної шкоди у вигляді пошкодження належного йому майна-транспортного засобу) та міг довідатися про особу, яка його порушила. Разом із тим позивач звернувся до суду лише у квітні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В обґрунтування заперечень посилаються також на те, що, транспортний засіб «Форд Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_8, та, в порушення вимог ст.ст.10, 60 УПК сторона позивача не надала суду першої інстанції жодного доказу того, що відповідач на відповідній правовій підставі володіла даним ТЗ під час ДТП, що сталася 01.12.2012 року, відтак, відповідач по справі є неналежним відповідачем.

Вказують, що, з огляду на ст.1194 ЦК зобов»язання відшкодувати потерпілому спричинену шкоду виникає у винної особи лише у разі недостатності виплаченої останньому страхової суми (страхового відшкодування) для покриття всіх спричинених збитків, але, оскільки у позові до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Кредо» позивачу було відмовлено у зв»язку із пропуском строку звернення з відповідною вимогою і рішення набрало законної сили, то позивач й не набув права вимагати від відповідача відшкодування спричиненої шкоди, бо така вимога суперечить самій суті обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності та нормам ЦК.

Зазначають також, що в рамках даної справи розмір спричиненого збитку стороною позивача не визначався та не підтверджувався жодним належним доказом; Звіт БК «Експерт» від 01.07.2014 року є неналежним доказом заявленого розміру спричинених збитків, оскільки відповідну експертизу було проведено, а звіт складено не в рамках даної цивільної справи.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача підтримала доводи, наведені у запереченнях на апеляційну скаргу та прохала скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Місцевим судом установлено, що о 21 годині 01 грудня 2012 року на автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя за участю автомобіля «Форд Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля «КІА Соренто», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода.

05 червня 2013 року інспектором ДПС було складено на ОСОБА_5 протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_5, керуючи автомобілем Ford, д/з НОМЕР_1, не переконалася в безпечному розвороті, не надала перевагу в русі автомобілю КІА, д/з НОМЕР_3, який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до ДТП. Також, у протоколі про адміністративне правопорушення від 05.06.2013 року зазначено, що ОСОБА_9 свою вину визнала частково (а.с.6).

Згідно даного протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2013 року транспортний засіб «Форд Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_8.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2014 року по справі №3/537/1/2014 у вчиненні адміністративного правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.12.2012 року, було визнано винними за ст.124 КУпАП як ОСОБА_5, так і ОСОБА_2, провадження по справі закрито в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 05.09.2014 року по справі №537/3288/13-п постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2014 року про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасовано. Визнано ОСОБА_5 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження по даній адміністративній справі відносно ОСОБА_5 закрито, у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.12-14).

Згідно Висновку (Звіту) експерта ТОВ «БК-Експерт» №14/06-AZ03 від 01.07.2014 року, виконаного на замовлення ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Соренто», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, становить 287620,00грн. (а.с.8/11).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року по справі №527/179/16-ц за позовом ОСОБА_4 до СК «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю наземних транспортних засобів, третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5, в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення набрало законної сили 04.05.2017 року (а.с.183-185).

Відповідно до актового запису №41, складеного 23.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_5 змінила прізвище на «ОСОБА_5» (Свідоцтво про зміну імені НОМЕР_4, а.с.59).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем по справі було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даною позовною заявою, при цьому позивачем не подано до суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та клопотання про його поновлення.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді цивільної справи №6-309цс15 від 11.11.2015 року, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано майнової та моральної шкоди, є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було завдано матеріальних збитків, сталася 01.12.2012 року, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення від 05 червня 2013 року, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 05.09.2014 року та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року, то, у відповідності до наведених норм закону, саме з цієї дати слід обраховувати перебіг строку позовної давності. Проте, з вказаним позовом до місцевого суду ОСОБА_4 звернувся лише 06.05.2016 року, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про пропуск ОСОБА_4 строку позовної давності за вимогами до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що позивач фактично дізнався і мав можливість довідатися про порушення свого права та особу, яка його порушила, з набранням законної сили постановою Апеляційного суду Полтавської області від 05.09.2014 року, якою ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.12.2012 року ще у протоколі про адміністративне правопорушення від 05 червня 2013 року (а.с.6).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позов правомірно пред'явлено до особи, якою фактично завдано шкоди позивачу, вину якої встановлено судовим рішенням, є безпідставними, виходячи з наступного.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З урахуванням наведеного, позови про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пред'являються до володільця транспортного засобу, у даному випадку автомобіля «Форд Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1, який, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05 червня 2013 року, належить ОСОБА_8, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент скоєння ДТП відповідач на відповідній правовій підставі володіла належним останньому транспортним засобом (а.с.6).

Факт того, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він складений у відношенні ОСОБА_5, а особу порушника встановлено з посвідчення прав водія ВАБ 90409, не може братися колегією суддів до уваги з огляду на наведені вище норми закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, а саме невірно вказано, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.12.2012 року, автомобілем НОМЕР_2 керував ОСОБА_4, замість вірного «ОСОБА_2.», не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду, оскільки такі питання вирішуються в порядку ст.219 ЦПК України шляхом виправлення описок.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун