Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа НБУ про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 09.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2633/0708/45-007, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 34 000,00 дол.США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 09.07.2008 року до 09.07.2038 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.). Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем, на підставі договору іпотеки № 2633/0708/45-007-Z-1 від 09.07.2008 року, було прийнято від відповідача в заставу нерухоме майно - предмет іпотеки- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Оскільки, всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 з 2015 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості, має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, то позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами кредитного договору, іпотечного договору та чинним законодавством.

Представник позивача, згідно довіреності, позовні вимоги підтирмала.

Представник відповідача, згідно довіреності в справі, позов не визнав.

Третя особа по справі не направила в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 09.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2633/0708/45-007. Наведене підтверджено копією кредитного договору (а.с.8-16).

Згідно до п.1.3 Кредитного договору, відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних за весь строк користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентої ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і порядку, встановленому п.6.1, п.8.4 цього Договору.

Згідно п.3.1.1. починаючи з 11.08.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 347,11 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п.3.1 Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа місяця.

Пунктом 3.3 передбачено, що заборгованість за кредитним Договором вважається простроченою, з дня наступного за терміном, коли така заборгованість мала бути сплачена, згідно умов цього кредитного договору.

Пунктом 5.4 Кредитного договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку настання подій, зазначених в п.п.9.1 цього Договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом і сплатити проценти у повному обсязі, а також сплатити пені та штрафи, передбачені цим Договором.

Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем 09.07.2008 року було укладено іпотечний договір № 2633/0708/45-007-Z-1, відповідно до якого банком прийнято від ОСОБА_1 в заставу нерухоме майно - предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с.17-20).

Встановлено, що всупереч умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені Договором строки та розмірі.

Так, станом на 03.03.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить - 703 233,79 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 610 660,25 грн.; сума заборгованості за відсотками - 92 573,54 грн.

Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

У разі порушення основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Умовами вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п.п. 12.3.1 та 12.3.2 іпотечного договору.

Позивач зазначає, що оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, то банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, квартира загальною площею 35,4 кв.м., житловою площею - 17,6 кв.м.), яка перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2008 р., зареєстрованого в реєстрі правочинів 09.07.2008 року за № 3009221, згідно з рестру прав власності на нерухоме майно №19176039, за іпотечним договором № № 2633/0708/45-007-Z-1 від 09.07.2008 року, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства, для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк», що виникли на підставі договору № 2633/0708/45-007 від 09.07.2008 року в розмірі 703 233,79 гри., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 610 660,25 грн.; сума заборгованості за відсотками - 92 573,54 грн.

Представник відповідача вважає позовні вимоги необгрунтованими, незаконними та такими, що порушують умови Кредитного договорую. При цьому зазначив, що позивачем АТ «Дельта Банк» не надано необхідних доказів, що підтверджують перехід права вимоги за Кредитним договором № 2633/0708/45-007 від 09.07.2008р. і Іпотечним договором № 2633/0708/45-007-Z-1 від 09.07.2008р., оскільки, існуючий Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р . не містить основних даних щодо предмету правочину, прав і обов'язків сторін, які набувають або втрачають сторони правочину, та щодо інших істотних умов. Наявний в матеріалах справи Витяг юрисконсульта ОСОБА_3, також не може бути доказом переходу права вимоги за зазначеним кредитним договором, оскільки відсутні реквізити сторін договору, зокрема продавця. Отже, з наданих позивачем копій документів неможливо встановити чи наділений ПАТ «Дельта Банк» правом звернення стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним Іпотечним договором та Кредитним договором, як і неможливо встановити чи втратив таке право ПАТ «Сведбанк». Згідно наданого позивачем Витягу юрисконсульта ОСОБА_3, ?відсутня інформація щодо наявності в AT«Дельта Банк» права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору та права на стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки зазначено лише право на стягнення заборгованості за тілом. Вимога про дострокове повернення кредиту позичальнику не направлялася. В матеріалах справи наявна досудова вимога та лист-вимога від 27.08.2015р. з яких вбачається звернення ПАТ «Дельта Банк» до позичальника та поручителя із вимогою сплатити прострочену заборгованість у сумі 5 206,65 дол. США. Натомість, при зверненні до суду, позивачем сформовано вимоги щодо стягнення усієї суми кредиту достроково (строк виплати за договором - 2038 рік). Проте, згідно п. 9 Кредитного договору, у випадку порушення позичальник строків платежів, банк направляє письмово позичальникові вимогу про дострокове повернення кредиту на протязі 30 днів, у випадку невиконання якої Банк отримує право на пред'явлення позову у відношенні позичальника. Натомість, письмова вимога дострокового погашення кредиту ПАТ «Дель Банк» не направлялась, що являється порушенням н.9 Кредитного договору. Оскільки вимога про дострокове повернення кредиту ПАП «Дельта Банк» не пред'являлась, за позичальником залишається обов'язок сплати наступні ануїтетних платежів за Кредитним договором, який, зокрема, ОСОБА_1 сплачено у сумі 8 931, 72 грн. що еквівалентно сумі 350 дол. США за березень 2016р.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору.

Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.4.5 іпотечного договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Таким чином, суд вважає, що підлягає до задоволення вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та спосіб такого звернення визначено позивачем у відповідності до умов Договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку». Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача з приводу того, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід права вимоги за Кредитним договором № 2633/0708/45-007 від 09.07.2008р. і Іпотечним договором № 2633/0708/45-007-Z-1 від 09.07.2008р. до ПАТ «Дельта Банк», оскільки, стороною відповідача підтверджено часткову сплату заборгованості на рахунок ПАТ «Дельта Банк», а не на рахунок ВАТ «Сведбанк», тобто відповідач була обізнана щодо зміни кредитора та мала можливість переконатися щодо прав нового кредитора. Крім того, лист-вимога від 27.08.2015 року містить дані щодо переходу права вимоги до позивача, а також даний лист-вимога містить застереження щодо дострокового звернення стягнення всієї суми боргу у разі несплати відповідачем боргу, який мав місце станом на 28.07.2015р. в сумі 5206, 65 дол. США (а.с.28). Зазначені обставини свідчать про обізнаність позичальника про перехід права вимоги від її кредитора ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та про попередження дострокового стягнення боргу.

Відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснено в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в резолютивній частині рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в обов'язковому порядку має зазначатись в т.ч. початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Однак, задовольняючи позов по даній справі, суд вважає за необхідне зазначити про мораторій щодо дій по зверненню стягнення на майно. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач є власником квартири, яка є предметом іпотеки, отримала кредит в іноземній валюті саме для придбання цієї квартири, відповідач зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1. Зазначене підтверджено довідкою ГІРФО (а.с.54).Суду не надано інформації про наявність у відповідача іншого власного житла.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Зазначений Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на дані правовідносини. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в дохід держави судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 589, 590, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 7, 33, 34, 35, 36,37, 38 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст.10,60,79,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 703 233 грн. 79 коп. /сума боргу за кредитом - 610 660,25 грн, сума заборгованості за відсотками -92573,54 грн./ за кредитним договором № 2633/0708/45-007 від 09.07.2008 року ЗВЕРНУТИ СТЯГНЕННЯ НА ПРЕДМЕТ ІПОТЕКИ - квартиру АДРЕСА_1 (однокімнатна квартира, загальною площею 35,4 кв.м., житловою площею - 17,6 кв.м.,) перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2008 р., зареєстрованого в реєстрі правочинів 09.07.2008 року за № 3009221, згідно з рестру прав власності на нерухоме майно №19176039, ринкова вартість предмета іпотеки становить 396 359 грн., ШЛЯХОМ визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола