У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарі - Цукурової Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь», ТОВ «Універсальна факторингова компанія», 3-ті особи: ОСОБА_3, ТОВ «ЕЛЛАНА», ТОВ «ОЛІОН», Центральний відділ ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь», ТОВ «Універсальна факторингова компанія», 3-ті особи: ОСОБА_3, ТОВ «ЕЛЛАНА», ТОВ «ОЛІОН», Центральний відділ ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, в якому позивач просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 15.11.2016 року, укладений між ПАТ «Банк Київська Русь», в якому позивач отримав кредитні кошти, та ТОВ «Універсальна факторингова компанія».

Ухвалою суду від 12.10.2017р. в задоволенні заяви позивача про забезпеченя позову було відмовлено.

Позивачем повторно 07.11.2017р. подано аналогічну заяву про забезпечення позову в порядку ст. 152 ЦПК України, в якій він просить заборонити Центральному відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області здійснювати примусове стягнення в межах зведеного виконавчого провадження №51634633 на арештоване майно позивача, а саме: автомобіль НОМЕР_1, та в межах іншого виконавчого провадження №51154001 на арештоване майно: автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3, на користь стягувача ТОВ «Універсальна факторингова компанія».

Заява обгрунтована тим, що у разі можливого визнання рішенням Подільського районного суду недійсним договору про відступлення права вимоги, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в частині застосування правових наслідків недійсності правочину. Втім, про застосування правових наслідків не просив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов»язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, проте не заявлено жодних вимог стосовно майна, про застосування правових наслідків недійсності правочину.

Станом на 07.11.2017р. (повторне поданя заяви про забезпеченя позову) позовні вимоги позивачем не змінювались.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не може вважатися відповідним заявленим позовним вимогам.

На підставі вищевикладеного, а саме зважаючи, що позивачем не доведено необхідність у застосуванні такого виду забезпечення позову, такий вид забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м.Києва в 5-тиденний строк з дня постановлення (отримання копії) ухвали.

СуддяГ. Б. Супрун