ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що 23 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_4 надано кредит у сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 202 000 грн, зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення 22 квітня 2015 року.

З метою забезпечення виконання боржником кредитних зобов'язань 23 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого позивач зобов'язався відповідати перед банком за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

З довідки-розрахунку заборгованості станом на 14 квітня 2010 року позивачу стало відомо, що з травня 2008 року без його згоди як поручителя ПАТ «УкрСиббанк» підвищив процентну ставку вдвічі.

На підставі викладеного позивач просив визнати припиненою поруку з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_4 надано кредит у сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 202 000 грн, зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення 22 квітня 2015 року.

23 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2011 року, яке набрало законної сили 18 липня 2011 року, стягнено солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 305 175 грн30 коп. При вирішенні даної справи судом встановлювались, в тому числі, обставини та правовідносини, що виникли за укладеним з позивачем договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно визначивши характер спірних правовідносин і норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, встановив, що підвищення процентної ставки вдвічі визначено умовами кредитного договору; прийнявши до уваги, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника і поручителів досліджувалось питання, в тому числі, припинення поруки, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання поруки припиненою.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіС.О.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко