Справа № 581/577/17
Провадження № 2/581/223/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», третя особа ОСОБА_2,

про визнання додаткового договору недійсним, відновлення дії основного договору,

в с т а н о в и в :

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що у лютому 2017 року її чоловік звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору на постачання електроенергії до житла по вул. Студентська, 19 у с. Подільки Липоводолинського району. 01 березня 2017 року між її чоловіком ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про користування електричною енергією № 7875830 від 07 серпня 2000 року, якою розірвано вказаний договір.

Вказуючи на шахрайські дії відповідача, які обманним шляхом змусили її чоловіка написати заву про розірвання договору на електропостачання, просить визнати недійсною вказану додаткову угоду від 01 березня 2017 року та відновити дію договору про користування електричною енергією № 7875830 від 07 серпня 2000 року.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у суді позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 07 серпня 2000 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сумиобленерго» було укладено договір №7875830 про користування електричною енергією по вул.Студентській,19 у с.Подільки Липоводолинського району Сумської області.

Пункт 6.9 вказаного договору вказує, що не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому обєкті споживач зобовяний повідомити постачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду.

23 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до директора філії «Роменський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» із заявою про розірвання з ним договору на постачання електричної енергії до житла по вул.Студентській,19 у с.Подільки Липоводолинського району, у звязку з тим, що він там не проживає.

01 березня 2017 року між ОСОБА_2 та філією «Роменський район електричних мереж», яка є відокремленим підрозділом ПАТ «Сумиобленерго» укладено додаткову угоду до договору про користування електричною енергією № 7875830 від 07 серпня 2000 року, якою розірвано вказаний договір про користування електричною енергією.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, задоволено позов ОСОБА_1 та зобовязано ПАТ «Сумиобленерго» відновити постачання електричної енергії до житла ОСОБА_1 по вул.Студентська, 19 у с.Подільки Липоводолинського району Сумської області.

Із вказаного рішення суду вбачається, що 11 березня 2015 року електроустановка споживача ОСОБА_1 була відключена на електроопорі.

Частина 1 статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частина 2 цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Зважаючи на матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, та зясувавши, чи має особа право або інтерес та чи були вони порушені, суд вважає, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про оспорення додаткової угоди.

Проте визначальним у вирішенні даного спору є передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, зокрема - свобода договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Із матеріалів позовної заяви та доданої позивачем довіреності вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто окремо від позивачки.

Таким чином, змінивши місце свого проживання, ОСОБА_2 відмовився від постачання електроенергії до будинку де він не проживає, та діючи на підставі передбачених п. 6 договору умов, як сторона договору, правомірно та на виконання вказаних положень договору звернувся до постачальника з заявою про розірвання договору про користування електричною енергією. За обопільної згодою договірними сторонами до основного договору було укладено додаткову угоду про розірвання вказаного договору про користування електричною енергією.

Доказів навності передбачених ст. 230 ЦК України обставин, які б вказували на недійсність правочину, позивач, всупереч ст. 60 ЦПК України, не надала.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Надання ОСОБА_2 довіреності на імя позивачки не вказує на оспорення ним укладеної угоди.

За таких обставин, суд відмовляє у задовленні позову.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, як споживач, такі витрати покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст. 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов