Справа № 127/6698/16-ц Провадження № 22-ц/772/1058/2017Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 39Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2017 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками.

Посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С., за реєстровим № 2-4104, позивачу належить на праві власності 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Інша 1/2 частка даного житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_3

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з письмовою пропозицією укласти договір про поділ зазначеного житлового будинку як об'єкту права спільної часткової власності. Проте, згоди з цього приводу між сторонами не було досягнуто, хоча ними здійснено фактичний розподіл будинку та господарських споруд, утворено окремі входи, приміщення сторонами переобладнано в окремі кімнати.

З урахуванням поданої уточненої позовної заяви (а.с. 89-90) позивач просила поділити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без урахування самочинних будівель та прибудов за варіантом № 1 проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 029/16 від 25.10.2016 року, який відповідає його фактичному поділу та долям, а також стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за відступ від рівності часток в сумі 1309,00 грн. Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та проведення судових експертиз.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2017 року позов задоволено. Поділено в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 судової будівельно-технічної експертизи № 029/16 від 25.10.2016 року.

Виділено ОСОБА_3 приміщення в житловому будинку «А» з прибудовою «а»:

-коридор 1-3, площею 6,7 м2;

-кімнату 1-5, площею 21,7 м2;

надвірні господарські будівлі та споруди:

-гараж «В1»;

-1/2 споруд №1-2 (огорожі),

що становить 99/200 частин будинковолодіння.

Виділено ОСОБА_2 приміщення в житловому будинку «А» з прибудовою «а»:

- кухню 1-4, площею 6,8 м2;

- кімнату 1-6, площею 10,9 м2;

- кімнату 1-7, площею 11,7 м2;

надвірні господарські будівлі та споруди:

-погріб «П/В»;

-сарай «В»;

-убиральню «Г»;

-1/2 споруди №1-2 (огорожі),

що становить 101/200 частин будинковолодіння.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від рівності часток в розмірі 1309,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 599,99 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 5505 грн.

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника - відповідача у справі ОСОБА_3- адвокат Путілін Є.В. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що ухвалене судове рішення зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом, незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності.

Судом установлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С., за реєстровим № 2-4104, позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частки нерухомого майна, а саме житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Крім того, в Свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що в Свідоцтво про право на спадщину включено житловий будинок цегляний, житловою площею 44,1 кв.м. загальною площею 62,1 кв.м, позначений на плані (технічному паспорті) літерою «А», сіни «а», сарай «В», погріб «П/В», гараж «В-1», убиральня «Г», огорожа №1-2. Інші збудовані самочинно споруди в Свідоцтво про право на спадщину не включені.

Інша частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_3

Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2015 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням АДРЕСА_2. Крім того, частина земельної ділянки, яка була виділена у користування ОСОБА_2 згідно із Свідоцтвом про право власності за індексним номером: 46141 743 від 22.10.2015 року, на даний момент знаходиться у приватній класності ОСОБА_2

Відповідно до висновку експерта № 029/16 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 25.10.2016 року визначено ринкову вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, без врахування самочинно збудованих будівель і споруд та з урахуванням фізичного стану та наявності цих будівель та споруд станом на час прийняття співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини, а саме жовтень-грудень 2009 року. Ринкова вартість визначена методом порівняння аналогів і на час проведення дослідження становить 641058,7 гривень.

Експертом також визначено, що можливий поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, без врахування самочинно збудованих прибудов, будівель і споруд відповідно до часток близьких до часток співвласників по 1/2 кожному та запропоновано варіант поділу №1, який є єдиним та співпадає з фактичним користуванням житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами. При такому поділі житлового будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами частки співвласників незначно зміняться і становитимуть: ОСОБА_3 - 99/200, ОСОБА_2 - 101/200.

Також визначено розмір грошової компенсації, яку при такому варіанті поділу має сплатити ОСОБА_2 ОСОБА_3 за відхилення від часток співвласників і становить 1309,0 гривень.

Відповідно до даної експертизи, яка була уточнена експертом, ОСОБА_3 слід виділити: приміщення в житловому будинку «А» з прибудовою «а» :

Коридор 1-3, площею 6,7м.кв;

Кімната 1-5, площею 2 1,7м.кв.;

надвірні господарські будівлі та споруди:

Гараж «В1»;

1/2 споруд № 1 -2 (огорожі).

ОСОБА_2 виділити:

приміщення в житловому будинку «А» з прибудовою «а» :

Кухня 1-4, площею 6,8м.кв. ;

Кімната 1-6, площею 10,9м.кв.;

Кімната 1-7, площею 1 1,7м.кв. ;

надвірні господарські будівлі та споруди:

Погріб «П/В»;

Сарай «В»;

Убиральня «Г»;

1/2 споруд № 1 -2 (огорожі).

Виділити одній особі в житловому будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а» приміщення 1-4, 1-6, 1-7, вбиральню «Г», погріб «П/В» та сарай «В», іншій особі в житловому будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а» приміщення 1-5, 1-3, 1/2 огорожі 1-2, гараж «В-1» (нумерація приміщень, назва будівель та їх наявність - згідно матеріалів технічної інвентаризації за 14.10.2009 року) не вбачається за можливе, оскільки, при виділенні одному з співвласників всієї огорожі №1-2 призведе до обмеження доступу до частини земельної ділянки іншого співвласника, порядок користування щодо якої встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2015 року (а.с.60-80,110-112).

Допитаний судом експерт ОСОБА_7, поданий ним висновок № 029/16 від 25.10.2016року підтримав та зазначив, що при проведенні експертизи, ним не враховувались самочинні споруди та самочинні переобладнання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, оскільки встановлено, що кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вказані висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, яка у розумінні ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами всіх інстанцій.

Розмір часток співвласників та технічна можливість поділу житлового будинку відповідно до часток співвласників встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи, складеним 25.10.2016 року.

При цьому, судом першої інстанції при вирішенні питання поділу зазначеного житлового будинку в натурі між співвласниками правильно не враховані самовільно збудовані приміщення, як і не враховувались вони експертом при проведенні експертизи, оскільки в основу експертного дослідження покладено технічний паспорт на будинок, оформлений до набуття у власність його сторонами спору, які є визначальними для вирішення спору щодо поділу будинку в натурі.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Колегія суддів судової палати вважає, що доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції при розгляді справи не була врахована правова позиція Верховного Суду України від 30.09.2015 року № 6-286цс15 не заслуговують уваги, виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду України № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15 зазначено, що ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна

Таким чином, з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Тобто у вищезазначених постановах вказано на можливість виділу часток (поділу) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 в свої позовних вимогах та судом першої інстанції при вирішенні питання поділу зазначеного житлового будинку в натурі між співвласниками не враховані самовільно збудовані приміщення, як і не враховувались вони експертом при проведенні експертизи, оскільки в основу експертного дослідження покладено технічний паспорт на будинок, оформлений до набуття у власність його сторонами спору, які є визначальними для вирішення спору щодо поділу будинку в натурі, а тому зазначені доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не заслуговують на увагу колегії суддів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відображають суть спору, відповідають вимогам чинного законодавства, принципам розумності та справедливості та вважає, що поділ майна здійснено повно та об'єктивно.

За таких обставин колегія суддів переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: