Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/3123/15 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/778/1434/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«01» серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями,

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями.

В обґрунтування вимог зазначили, що ОСОБА_1 у період з 10 листопада 1988 року по 2 січня 2013 року безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та у Збройних Силах України. З 29 червня 1992 року по 18 червня 2013 року перебував у військовій частині НОМЕР_1 Запорізького гарнізону на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не включення ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року № 2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним з житловим приміщенням з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя розглянути питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжі з числа новозбудованого, або виключеного з числа службового, або вивільненого, або придбаного у фізичних чи юридичних осіб житла, передбаченого для надання у Запорізькому гарнізоні військовослужбовцям Збройних Сил України та особам, звільненим з військової служби.
Зазначаючи про те, що вони не отримали житлового приміщення, з приводу якого розглянуто адміністративну справу та ухвалено постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, просили стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на свою користь 228 144 грн. 78 коп., як відшкодування шкоди, завданої протиправними діями КЕВ м. Запоріжжя у зв`язку із не включенням ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення КЕВ м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року № 2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним з житлових приміщень, виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності заподіяння шкоди позивачам протиправними діями Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя у зв`язку із не включенням ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17.12.2012 року №2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним з житловим приміщенням з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.11.1988 по 02.01.2013 року безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та у Збройних Силах України у військових частинах Запорізького гарнізону. Військове звання на день звільнення зі служби ОСОБА_1 - «старший прапорщик».

За рішенням начальника Запорізького гарнізону від 22.06.1992 року №419 ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи позивачу була виділена квартира АДРЕСА_2 , жилою площею 28,75 кв.м., за розміром менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Запоріжжі, у якій він проживає по теперішній час.

При цьому відповідно до пункту 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470, позивач повинен бути залишеним на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків.

05 квітня 2012 року у наданій ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_2 на правах члена сім`ї набула права проживання ще одна особа, тому з 05 квітня 2012 року на кожну особу, яка на законних підставах проживає у цій квартирі, вже стало припадати по 5,75 кв.м.(28,75 /5).
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що виходячи з кількості членів сім`ї ОСОБА_1 ( п`ять осіб), а також значення рівня середньої забезпеченості громадян жилої площею в м. Запоріжжя, який складає 8 кв.м. на одну особу (додаток до постанови виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради профспілок від 08.01.1985 року №2), позивачі мають право на отримання жилої площі не менше 40 кв.м. (5 чол. х 8 кв.м.). При цьому з урахуванням вже наявної у них жилої площі у розмірі 28,75 кв.м. (квартира АДРЕСА_3 ) вони мають право на отримання додаткової жилої площі у розмірі 11,25 кв.м.
Судом також встановлено, що в 2012 році для сімей військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених з військової служби Запорізького гарнізону від держави в особі Міністерства оборони України надійшло 49 квартир, які були придбані у місті Вільнянську Запорізької області, з яких: 10 квартир - службові жилі приміщення, а 39 квартир -- призначенні для надання на праві постійного користування.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2012 року начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя було прийняте рішення №2 «Про надання квартир для постійного проживання», зокрема щодо розподілу 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого розроблено Списки розподілу житлової площі щодо вказаних 39 квартир, які погоджені житловою комісією в/ч НОМЕР_1 та гарнізонною житловою комісією та затверджені начальником Запорізького гарнізону 25.12.12 року.

На момент розподілу житла ОСОБА_1 за чергою входив до 39 осіб, які потребують поліпшення житлових умов, однак, в рішенні начальника КЕВ м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року №2 «Про надання квартир для постійного проживання» не передбачено надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла з числа 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведені вище обставини встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду м. Запоріжжя від 18.06.2013 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, Військової частини НОМЕР_1 , начальника Запорізького гарнізону Моіна Д.Б., Міністерства оборони України, Житлової комісії Запорізького гарнізону, третя особа: Виконавчий комітет Вільнянської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а тому згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України вони є такими, що не підлягають доказуванню (а.с. 22-30).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

За приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Запорізьким окружним адміністративним судом м. Запоріжжя в постанові від 18.06.2013 року встановлено, що Квартирно-експлуатаційним відділом міста Запоріжжя в порушення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 р. № 737, протиправно не було включено ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення від 17 грудня 2012 року №2 "Про надання квартир для постійного проживання" як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним з житлових приміщень з числа виділених державою 39 квартир (т.1, а.с.22-29).

Судом також встановлено та не спростовано сторонами, що на підставі рішення начальника КЕВ м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року №2 «Про надання квартир для постійного проживання» щодо кількості осіб, які отримали житлові приміщення поза чергою (всього 7 осіб), а також кількості осіб, які отримали житлові приміщення першочергово (всього 3 особи), ОСОБА_1 за чергою входив до кола 39 осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та мав можливість отримати житлове приміщення з числа виділених державою для постійного користування 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа Головного квартирного-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 13.03.2014 року №303/3/203 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя було фактично розглянуто питання щодо надання ОСОБА_1 на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжя, за результатом цього розгляду йому було відмовлено у забезпеченні квартирою через відсутність у Запорізькому гарнізоні вільних однокімнатних квартир з числа новозбудованого або виключеного з числа службового або вивільненого, або придбаного у фізичних або юридичних осіб житла, передбаченого для надання військовослужбовцям Запорізького гарнізону (т.1, а.с.34).
За таких обставин, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, довід апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт неправомірності дій відповідача та спричинення шкоди, колегія суддів вважає неприйнятним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14.01.2014 року відмовив позивачам в задоволенні вимог про зобов`язання відповідача надати квартиру, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки залишаючи без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, суд апеляційної інстанції погодився з висновком про неналежність способу захисту порушеного права та неможливість їх задоволення саме в такий спосіб з огляду на те, що зобов`язуючи орган вчинити певні дії щодо процедури видачі житла, суд таким чином підміняє виключну компетенцію такого органу.
Довід апеляційної скарги про те, що висновки суду щодо спричинення позивачам матеріальних збитків у вигляді вартості найменшої однокімнатної квартири АДРЕСА_4 ґрунтуються на припущеннях, колегія суддів вважає неприйнятним з огляду на таке.

Судом на підставі рішення начальника КЕВ м. Запоріжжя від 17.12.2012 року №2 «Про надання квартир для постійного проживання» та Договору купівлі-продажу нерухомості в регіонах України від 20.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є., реєстр №3145 (т.1, а.с.7-19) встановлено, що найменшою однокімнатною квартирою з числа 39 квартир, що виділені для надання військовослужбовцям на праві постійного користування, є однокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 34,21 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м.
Вартість зазначеної квартири відповідно до наданого позивачами Звіту про ринкову вартість жилої однокімнатної квартири, станом на 30.04.2015 року складає 228 144,78 грн. (т.1, а.с. 81-129).
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у цій справі скасувати залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: