АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.,

при секретарі: Станішевській Б.В.

за участю: представника позивача Калантай М.А.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух ОлегаЯрославовича про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_4 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №760/8072/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9203/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобов'язань за рішеннями суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_4 без вилучення паспортного документа- задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до моменту фактичного виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року у справі №758/911/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_7 і ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» заборгованості в розмірі 6 480 913,82 грн.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що матеріалами справи не доведено твердження суду про те. що боржник ОСОБА_4 нібито намагається уникнути проведення опису квартири АДРЕСА_1, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення відповідної вимоги ОСОБА_4.

Крім того, ОСОБА_4, щомісячно на виконання судового рішення з урахуванням своїх доходів погашає борг і на теперішній час перерахував на рахунок виконавчої служби в загальній сумі 28 000 грн., що підтверджується зокрема довідкою ДВС від 2 березня 2017 року та відповідними квитанціями.

Звертає увагу, на те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання та зазначає, що оскільки боржник з грудня 2015 року і по теперішній час щомісячно добровільно здійснює погашення заборгованості і та обставина, що ці суми порівняно із сумою заборгованості незначні, на думку апелянта, не може бути доказом ухилення боржника від виконання своїх обов'язків.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача Калантай М.А., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «АБ «Експрес-Банк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист у справі №758/911/13-ц, виданий Подільським районним судом міста Києва 25 лютого 2015 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 480 913,82 гри.

26 лютого 2015 року Відділом примусового виконання рішень отримано заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» про відкриття виконавчого провадження та виконання виконавчого листа у справі №758/911/13-ц, виданого Подільським районним судом м. Києва 25 лютого 2015 року.

05 березня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження 46704514). Вказана постанова направлена боржнику за адресою, вказаною у виконавчому листі у справі №758/911/13-ц, виданому Подільським районним судом м. Києва 25 лютого 2015 року, а саме: АДРЕСА_1.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2015 року боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Однак, у наданий державним виконавцем семиденний строк для добровільного виконання судового рішення, заборгованість перед стягувачем не погашена.

На виконання рішення суду, 06 травня 2015 року ОСОБА_4 за адресою проживання, вказаною у виконавчому документі, було направлено вимогу державного виконавця №340/1 від 06 травня 2015 року, якою було зобов'язано боржника з'явитись на прийом до державного виконавця 20.05.2015 року. Вказана вимога була направлена цінним листом з описом, а також електронним повідомленням.

Крім того, вищевказана вимога була направлена боржнику таким самим чином за іншим можливим місцем його проживання, встановленим АБ «Експрес-Банк» та повідомленим про це державного виконавця, а саме : 01033, АДРЕСА_3.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №Е/пЗ ЦБД 614811, направленого за адресою проживання ОСОБА_4, вказаного у виконавчому документі, електронне повідомлення ОСОБА_4: «не доставлено, адресат за зазначеною адресою не проживає, виписався».

У рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №Е/пЗ ЦБД 614506, направленого за адресою проживання ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), вказано, що : «адресат не з'являється, адресату залишено повідомлення 07.05 та 09.05».

Направлення боржнику вимоги державного виконавця №340/1 від 06 травня 2015 року підтверджується доданими до подання копіями фіскальних чеків та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Згідно відповіді адресно-довідкового бюро ГУДМС України в м.Києві від 02 червня 2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, та 12 лютого 2015 року знятий з реєстрації за вищевказаною адресою, та зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2015 року боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Однак, у наданий державним виконавцем семиденний строк для добровільного виконання судового рішення, заборгованість перед стягувачем не погашена.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та реалізації. Стягнене за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

05 березня 2015 року на майно ОСОБА_4 був накладений арешт та оголошено заборону його відчуження.

Згідно отриманих в рамках виконавчого провадження відповідей на запити, у боржника відсутні рахунки у банківських установах, а також майно на яке можна звернути стягнення.

Згідно відповіді Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України за ОСОБА_4, відсутні зареєстровані великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби (лист №04-03/1637 від 03.04.2015р. на№340/1 від 05.03.2015 р.).

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку ОСОБА_4 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутній (лист №69/01 1/7638/нк від 14.04.2015р. на №340/1 від 05.03.2015р.).

Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства України за ОСОБА_4 сільськогосподарської техніки та інших механізмів не зареєстровано (лист №01- 11/1745 від 27.03.2015р. на №340/1 від 05.03.2015р.).

Разом з тим, згідно довідки Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентаризації №062/14-2168 (И-2017) від 23.02.2017 року та свідоцтва про право власності на житло №942 від 04.06.1993 р. боржнику на праві власності належить частина квартири за адресою : АДРЕСА_1. загальною площею 97 кв. м.

У серпні 2015 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бялий М.Г. звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до фактичного виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2014 р.

Ухвалою від 10 вересня 2015 р. Солом'янським районним судом міста Києва було задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним виконавчого листа у справі №758/911/13-ц, виданого Подільським районним судом міста Києва 25 лютого 2015 року.

Однак, після набрання ухвалою законної сили та направлення її на виконання до органів Державної прикордонної служби України, до Відділу примусового виконання рішень звернувся представник ОСОБА_4 за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 01 лютого 2015 року, ОСОБА_3, який ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 11 листопада 2015 року, про що свідчить його підпис в матеріалах виконавчого провадження.

27 січня 2016 року Апеляційний суд міста Києва задовольнив апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, скасував ухвалу Солом'янського районного суду міста Києві від 10 вересня 2015 року та постановив ухвалу нового змісту, у якій в задоволенні подання старшого державного виконавця відмовлено.

Судом встановлено, що з 28 січня 2015 року ОСОБА_4 сплатив лише 28 000 гривень.

Крім того, згідно відповіді управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» Головного управління Національної поліції у м. Києві України №1909/125/31/1/01-2017 від 10 березня 2017 року ОСОБА_4 протягом 2016 року двічі перетинав державний кордон України, здійснюючи виїзд до Мінську та Талліну повертаючись до Києва.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 обізнаний про наявність судового рішення та відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості, з урахуванням того, що ним направлено у судові засідання свого представника, подання зустрічного позову проти стягувача та оскарження рішення суду першої інстанції, він свідомо намагається уникнути проведення опису належного йому нерухомого майна, отримання викликів, вимог державного виконавця та надання відомостей про наявне у нього майно, кошти тощо, порушуючи вимоги ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, незважаючи на обізнаність про відкрите виконавче провадження, ОСОБА_4 свідомо уникає отримання вимог державного виконавця щодо надання відомостей про його доходи та майно, а також про майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами, але протягом 2016 року здійснював закордонні поїздки, зокрема до міст Талліна та Мінська, що в свою чергу підтверджує наявність у ОСОБА_4 доходів, про які він не бажає інформувати органи державної виконавчої служби.

Боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачається порушення саме частини 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасової відмови громадянину України у видачі паспорту та виїзді за кордон у разі якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Як зазначено у листі Верховного суду України від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» у судовій практиці постає питання про визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі України «Про виконавче провадження» його значення не розкрито.

Статтею 76 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися;

2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у Законі України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з^поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадження самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувача, порушення яких триває, оскільки ОСОБА_4 чиняться дії, які ускладнюють виконання рішення, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: