Провадження №2/748/745/17
Єдиний унікальний № 748/1541/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючої - судді Хоменко Л.В. ,

секретаря Грибановської В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Леонова О.Є., Войло О.П., Лавріченка М.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Транс Лайн Груп про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ Транс ЛАЙН Груп, у якому просить поновити його на посаді водія, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 10 000 грн. моральної шкоди.

Вимоги мотивує тим, що був прийнятий на посаду водія ТОВ Транс Лайн Груп, 10 травня 2017 року наказом № 63/к його було звільнено з займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним. Під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача мали місце факти порушення трудового законодавства, а саме робочий час тривав більше 8 год. на день, доплата при цьому не проводилась, заробітна плата виплачувалась із значними затримками. 05 травня 2017 року позивач подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, весь день 5 травня 2017 року знаходився на робочому місці, заяву його прийняли та запевнили, що зареєструють належним чином. 10 травня 2017 року прийшовши на роботу позивач дізнався, що звільнений за прогул, а не за власним бажанням, про що подав заяву. Неправильне формулювання причини звільнення перешкоджає позивачу працевлаштуватись. Вважав, що має бути поновлений на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Незаконним звільненням та неправильним формулюванням причин звільнення позивачу спричинені моральні страждання, він не може працевлаштуватись, утримувати сім'ю, відчуває постійне нервове напруження, втратив душевний спокій, нормальний сон, став знервованим, що негативно позначається на стосунках з родиною, та негативно влинуло на стан здоров'я, призвело до загострення хронічних захворювань. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн.

У процесі розгляду справи судом позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить змінити формулювання причин звільнення його з роботи з ТОВ Транс Лайн Груп із звільнений за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КУпП України на звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача 18 229 грн. середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 10 000 грн. моральної шкоди. Необхідність зміни позовних вимог обгрунтував тим, що у процесі розгляду справи він 10 серпня 2017 року влаштувався на нову роботу. Вважає формулювання причини звільнення з роботи неправильним, оскільки з причини невиплати заробітної плати, що підтверджується витягом з карткового рахунку, він мав право на звільнення з роботи за власним бажанням. Розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу приводить наступний: прогул з дня незаконного звільнення 10 травня 2017 року по день працевлаштування 10 серпня 2017 року складає 64 робочих днів. Фактична заробітна плата за два місяці роботи 11 678 грн. поділено на кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місці роботи 41 = 285 грн. ( середньоденна заробітна плата) * 64 днів вимушеного прогулу = 18 229 грн.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що перебував у відрядженні у Львівській області близько трьох тижнів, з наказом про відрядження його не ознайомили, тому він не знав коли закінчується відрядження. На відрядження йому своєчасно не виплатили аванс, умови проживання у відрядженні були незадовільні. Оскільки за весь час роботи мали випадки затримки у виплаті заробітної плати, він мав намір звільнитись з роботи, тому ще, перебуваючи у відрядженні написав заяву про звільнення з роботи та передав її начальнику дільниці ОСОБА_7 05 травня 2017 року на пропозицію Кашина бригада прийняла рішення покинути місце відрядження, він разом з іншими працівниками ТОВ Транс Лайн Груп поїхали додому до м. Чернігова, де по приїзді написав заяву про звільнення, яку хтось із працівників передав до відділу кадрів. 10 травня 2017 року зранку він прийшов на роботу, щоб звільнитись, але його не впустила охорона. Зазначив, що пояснень самовільного залишення місця відрядження йому не пропонували писати. Моральна шкода поляє у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконного звільнення та неможливості працевлаштуватись на іншу роботу.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважала, що систематична невиплата заробітної плати, невиплата авансу на відрядження, не ознайомлення позивача з наказом про відрядження, давали позивачу право на звільнення з роботи за власним бажанням, тому просила змінити формування причини звільнення позивача з роботи, стягнути середню заробітну плату та моральну шкоду.

Представники відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, їх позиція зводиться до того, що звільнення позивача з роботи відбувалось у відповідності до чинного законодавства. Позивач без будь - яких пояснень залишив місце відрядження, тим самим вчинивши прогул, до роботодавця із заявою про звільнення з роботи не звертався, пояснень своєї поведінки не надав. Залишення позивачем та іншими працівниками місця відрядження спричинило значні збитки підприєству та зірвало договірні зобов'язання із замовником. ОСОБА_15 та ОСОБА_7 підприєством виплачувались кошти для проживання у відряженні усієї бригади.

Допитані у якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали суду, що теж направлялись у відрядження, з наказом про відрядження їх не знайомили. 05 травня 2017 року на пропозицію майстра Кашина прийняли колективне рішення покинути місце відрядження. 05 травня 2017 року о 17-00 год. приїхали у м. Чернігів, на підприємство, написали заяви про звільнення та здали до відділу кадрів.

З показів свідка ОСОБА_7, заступника директора ТОВ " Транс Лайн Груп", вбачається, що 05 травня 2017 року він о 07 год. 50 хв., прийшовши на об'єкт, нікого не побачив на робочому місці. У подальшому вияснилось, що бригада покинула місце відрядження та поїхала до м. Чернігова. Він написав доповідну директору, а у другій половині дня склав акт про відсутність працівників на роботі. 10 травня 2017 року позивач відмовився надавати пояснення самовільного залишення місця роботи та був звільнений за прогул.

Свідок ОСОБА_10 показав, що теж перебував у відрядженні у Львівській області. 05 травня 2017 року п'ять чоловік з його бригади без пояснень покинули місце відрядження. Підтвердив, що підписував акт про відсутність цих працівників на місці роботи.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які були членами комісії по розслідуванню випадку самовільного зашення місця відрядження, підтвердили, що позивач відмовився надавати пояснення.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наказом № 5/к від 09 січня 2014 року ОСОБА_1 прийнято дорожнім робітником 3-го розряду за строковим трудовим договором з 09 січня 2014 року по 30 червня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.( а.с. 42, 57)

Наказом директора ТОВ « Транс Лайн Груп» № 42/вд від 14 квітня 2017 року працівників, у тому числі і ОСОБА_1 - водія автотранспортних засобів, направлено у відрядження до Львівської області на 25 днів - з 18 квітня по 12 травня 2017 року ( а.с. 43, 58)

З доповідної записки заступника директора ОСОБА_7 від 05 травня 2017 року вбачається, що о 08 год. 05 хв. 05 травня 2017 року самовільно залишили місце розташування та не вийшли на об'єкт виконання робіт у Львівській області працівники ТОВ « Транс Лайн Груп», які перебувають у відрядженні, у тому числі ОСОБА_1 ( а.с. 44, 59).

05 травня 2017 року було складено акт № 1 про відсутність на робочому місці ( відрядження до Львівської області, ділянка автомобільної дороги М 06 Київ - Чоп) протягом робочого часу понад 3 години ( з 8:00 до 15:00) без попередження та повідомлення поважності причини, за підписом заступника директора ОСОБА_7, машиніста маркувальної машини для розмічання автомобільних доріг ОСОБА_14, дорожнього робітника ОСОБА_10 ( а.с. 45,60).

Для з'ясування причин самовільного залишення робочого місця без поважних причин працівників ТОВ " Транс Лайн Груп" наказом № 52 від 05 травня 2017 року по товариству було створено комісію для проведення службового розслідування ( а.с. 61)

На пропозицію надати письмові пояснення щодо причин самовільного залишення робочого місця ОСОБА_1 відмовився, про що складено Акт № 5 про відмову працівника ТОВ « Транс Лайн Груп» ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин самовільного залишення робочого місця.( а.с. 46, 62) та засвідчили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Наказом № 63/к від 10 травня 2017 року, враховуючи доповідні записки заступника директора ОСОБА_7 від 05 травня 2017 року, Акт про відсутність на робочому місці працівників № 1 від 05 травня 2017 року, Акт про відмову від надання письмових пояснень від 10 травня 2017 року, Акт комісії про проведення службового розслідування від 10 травня 2017 року, ОСОБА_1, водія автотранспортних засобів 3-го класу, звільнено з роботи 10 травня 2017 року за прогул без поважних причин, пункт 4 статті 40 КЗпП України. Визнано для ОСОБА_1 05 травня 2017 року днем прогулу без поважних причин. ( а.с. 47). З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 10 травня 2017 року, про що засвідчив своїм підписом.

Платіжними дорученнями ( а.с. 71, 72) підтверджується, що кошти від ТОВ « Транс Лайн Груп» на рахунок в Банку « Райффайзен Банк Аваль» у сумі 12 073 грн. 96 коп. ( заробітна плата та розрахункові травня 2017 року згідно відомості № 1255 від 10 травня 2017 року) перераховані 10 травня 2017 року та проведені банком 10 та 11 травня 2017 року. Тобто вини підприємства у невиплаті коштів не у день звільнення 10 травня 2017 року суд не вбачає.

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору може бути прогул без поважних причин, яким є в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова № 9) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України суд вирішує питання про поважність причини відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь- які докази із числа передбачених ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України на працівника покладено обов'язок виконувати роботу, визначену угодою між ним та власником та дотримання внутрішнього трудового розпорядку.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 31 КЗпП України визначено, що власник не вправі доручати роботу не обумовлену трудовим договором.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березхня 1998 року, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяль ністю підприємства).

Положенням про службові відрядження в межах України, затвердженим наказом директора без номера від 28 лютого 2012 року ( а.с. 113- 120) п.1.8 на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряжений. Згідно п.1.6 Положення у разі відсутності документів на проїзд відрядженого працівника та / або при відрядженні службовим транспортом, днем початку відрядження та днем закінчення відрядження будуть вважатись дні відрядження, встановлені наказом по підприємству про відрядження.

З режимом роботи ОСОБА_1 ознайомлений 31 травня 2013 року, про що поставив свій підпис у Журналі ознайомлення працівників підприємтва з режимом роботи ( а.с. 110-112)

Так, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначав, що за весь час роботи на підприємстві мали місце порушення законодавства про працю, робочий час тривав більше 8 год. на день, при цьому доплати не проводились, заробітна плата виплачувалась із затримками. Проте, дані твердження з досліджених судом доказів не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 самовільно 05 травня 2017 року залишивши місце відрядження без поважних причин ( строк закінчення відрядження згідно наказу 12 травня 2017 року а.с. 43), тому 05 травня 2017 року не можна вважати днем, коли він перебував у дорозі до підприємства роботодавця, пояснень причин відсутності на роботі позивач не надав, належні підтвердження того, що він звертався до керівника із заявою про звільнення за власним бажанням суду не надав. Будучи відсутнім на роботі більше трьох годин підряд ОСОБА_1 допустив прогул.

Оскільки прогул - це відсутність на роботі, а не порушення трудової дисципліни, за вчинення прогулу п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено звільнення.

Згідно довідки № 02/442 від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 після звільнення з роботи з 10 серпня 2017 року працює в ТОВ « Буденергомонтаж» водієм по строковому трудовому договору ( наказ № 120-к від 10 серпня 2017 року. ( а.с. 109)

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни формувалювання причини звільнення позивача з п.4 ст. 40 КЗпП України на " звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України". У разі відмови у задоволенні цієї позовної суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача, тому у позові слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 14, 60, 88, 208, 209, 213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 21, 38, 40, 235, 236, 237-1 КЗпП України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ТОВ Транс Лайн Груп про зміну формулювання причини звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 18 229 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення суду.

Суддя Л. В. Хоменко