АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Коренюк А.М.
№22-ц/796/5027/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №753/5485/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за позикою та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та встановлення відсутніми зобов'язання за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 402 670 грн. 35 коп., що еквівалентно 15 тис. доларів США та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що 20.03.2011 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якої, вона передала останньому кошти у сумі 45 тис. дол..США з цільовим призначенням - для придбання та ремонту квартири в Ж/М «Осокорки- Північні» в якості безвідсоткової позики на строк до 20 березня 2015 року.

Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, а лише його частину - 30 000 доларів 00 центів США 15 січня 2016 року, чим взяті на себе зобов'язання не виконав, й частка невиконаних зобов'язань складає 15 000 доларів 00 центів США.

Крім того, оскільки грошові кошти на придбання квартири були взяті для потреб сім'ї, тобто купівлі квартири, борг має бути стягнуто з відповідачів солідарно.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати недійсним з моменту укладення договір позики, що посвідчений розпискою ОСОБА_4, датованою 20 березня 2011 року та фактично складеною в лютому 2016 році про позику в ОСОБА_3 45000 доларів США безвідсотково на строк 5 років та визнати відсутніми правовідносини за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свої вимоги мотивувала тим, що позов ОСОБА_3 пов'язаний із схемою заплутування слідів від незаконних продажів майна та введення його в борги для перешкоджання поділу майна подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15 000 доларів 00 центів США, що еквівалентно 402 670 гри. 35 коп. - грошових коштів за позикою, 4 026 грн. 70 коп. - судового збору, а всього - 406 697грн. 05 коп.

У задоволенні іншої частини первісного позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що первісний позов ОСОБА_3 до суду викликаний виключно вплинути на поділ майна подружжя в інтересах ОСОБА_4

Судом незаконно та необґрунтовано було відмовлено в призначенні судової експертизи.

Крім того, зазначає, що судами розглядається ряд цивільних справ про стягнення боргу з ОСОБА_4 з метою виведення майна зі статусу спільного при його поділі.

Вважає, що судом не досліджено в ході судового розгляду копії однотипних розписок в справах про надумані борги ОСОБА_4

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_3, суд виходив із того, що підписавши розписку, ОСОБА_4 підтвердив те, що він отримав грошові кошти від ОСОБА_3 для власних потреб, а не в інтересах сім'ї, що підтверджується змістом розписки й правовстановлюючим документом на майно, оформлене на його ім'я, на придбання якого отримувалась позика.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, тобто особа, яка отримала у позику грошові кошти визнає факт отримання ним в позику вказаних грошових коштів, й довів факт їх отримання для власних потреб (не в інтересах сім'ї).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір безвідсоткової позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу кошти в сумі 45 000 доларів 00 центів США з цільовим призначенням - для придбання та ремонту квартири в Ж/М «Осокорки-Північні» на строк до 20 березня 2015 року (а.с.7 том 1).

Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, а лише його частину - 30 000 доларів 00 центів США 15 січня 2016 року, чим взяті на себе зобов'язання не виконав, й частка невиконаних зобов'язань складає 15 000 доларів 00 центів США (45 000 доларів центів США - 30 000 доларів 00 центів США = 15 000 доларів 00 центів США, що еквівалентно 402 670 грн. 35 коп.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13., №6-79цс14 від 02.07.2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості, оскільки факт отримання грошей підтверджений належними доказами по справі.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Оскільки оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, то це свідчить про невиконання умов договору позики.

Доводи апеляційної скарги, що первісний позов ОСОБА_3 до суду викликаний виключно вплинути на поділ майна подружжя в інтересах ОСОБА_4 з метою виведення майна зі статусу спільного при його поділі не приймаються колегією до уваги, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами в рамках даної справи є цивільно- правовими та такими, що випливають з укладеного договору позики з узгодженням всіх його істотних умов, в тому числі умов отримання позики та обов'язку позичальника його повернути. На виконання позики сторонами складено розписку, умови та зміст якої сторонами не оспорюється, у тому числі і безгрошів'я позики.

А тому посилання апелянта з цих підстав на незаконність рішення суду першої інстанції не містить правового обґрунтування і на увагу не заслуговує.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді