Справа №471/1095/16-ц 27.09.2017 27.09.2017 27.09.2017
Провадження №22-ц/784/1640/17
Справа №471/1095/16-ц
Провадження № 22ц/784/1640/17 Головуючий у 1-ї інстанції Скарницька І.Б.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017року

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Кредекс Фінанс»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про звернення стягнення на предмет застави та

стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

2 жовтня 2016 року ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовом до позичальника ОСОБА_3 та його поручителя ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором поруки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, 27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс», на підставі договору факторингу № 05/12, укладеного 20 квітня 2012 року, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого позичальник отримав в кредит 25 370 швейцарських франків строком до 26 березня 2014 року.

В забезпечення виконання за даним кредитним договором того ж числа між тими ж сторонами було укладено договір застави, згідно якого ОСОБА_3 передав у заставу Банку належний йому автомобіль марки HYUNDAI, модель ТUCSON, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Проте, позичальник ОСОБА_3, в порушення умов вказаного кредитного договору, у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому у звязку із закінченням строку дії договору позивач як фактор має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням трьох відсотків річних шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Крім того, згідно договору поруки, укладеного 16 квітня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_4, останній поручився за виконання перед кредитором за зобовязаннями боржника в межах суми 2000 грн..

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 2000 грн., та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на зазначений вище автомобіль, що належить позичальнику ОСОБА_3, шляхом продажу ТОВ «Кредекс Фінанс» вказаного автотранспортного засобу з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автотранспортного засобу з обліку в органах ДАІ України (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати - отримати дублікат), а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Просили вилучити у ОСОБА_3 предмет застави, що належить йому на праві власності та знаходиться у нього або інших осіб, а також комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та номерні знаки та передати їх представнику ТОВ «Кредекс Фінанс».

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року позов ТОВ «Кредекс Фінанс» задоволено в повному обсязі, ухвалено про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» 2000 грн. заборгованості за зобовязаннями, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки HYUNDAI, модель ТUCSON, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, шляхом продажу ТОВ «Кредекс Фінанс» вказаного автотранспортного засобу з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автотранспортного засобу з обліку та наданням усіх інших повноважень продавця, вилучено у ОСОБА_3 автомобіль марки HYUNDAI з передачею його представнику ТОВ «Кредекс Фінанс». Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «Кредекс Фінанс» в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у в сумі 25 370 швейцарських франків під 8,99% річних зі строком повернення до 26 березня 2014 року. До договору сторони додали графік погашення кредиту із визначеними щомісячними платежами (а.с.10-19).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором між тими ж сторонами того ж числа було укладено договір застави, згідно якого позичальник ОСОБА_3 передав у заставу Банка автомобіль: тип ТЗ: легковий універсал-В; марки: HYUNDAI; модель: TUCSON; рік випуску: 2007; номер кузову: KMNJN81BP7U603592; реєстраційний номер: АЕ4319ВІ, який належить йому на праві власності, вартість якого складала 135 300 грн. (а.с.21-25).

Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк».

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги щодо заборгованості за договором № (а.с.37-40).

Статтями 1077 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Отже, закон не повязує припинення кредитних зобовязань, переданих за договором факторингу, із порушенням строку повідомленням боржника про відступлення права грошової вимоги.

Вказане має значення тільки для вирішення питання про обєм відповідальності боржника перед фактором. Про таке свідчить положення пункту 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено обов'язок фінансової установи письмово доводити до відома позичальника про факт укладання договору відступлення права вимоги.

30 вересня 2016 року ТОВ «Кредекс Фінанс», у звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору, письмово повідомило його про наявність уступки вимоги та просило погасити борг за кредитом в сумі 141 727грн. 51коп. або передати предмет застави у володіння обтяжувача у звязку із реєстрацією ним в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення. Зворотне повідомлення про отримання листа Фактора позичальником - відсутнє (а.с.31-32).

Посилання відповідача на відсутність даних щодо отримання ним такого повідомлення, не звільняє його від належного виконання зобовязань за договором.

За загальним порядком зміни кредитора у зобовязанні, визначеним частиною 2 статті 516, частиною 2 статті 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

В той же час, даних про виконання кредитних зобовязань перед первісним кредитором, відповідачем ОСОБА_3 суду першої інстанції або суду апеляційної інстанції не надано, навпаки, у своїх запереченнях відповідач посилається на те, що перестав сплачувати кредит, у звязку зі скрутним матеріальним становищем.

Одночасно, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність у позивача ліцензії на надання фінансових послуг, так як виходячи зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 1, п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон), послуга, яку надає фактор, підпадає під визначення фінансової послуги.

Між тим, зміст договорів та матеріали справи вказують на те, що позивач як Фактор є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку і яка має статус фінансової установи по законодавству України, а також має ліцензію з надання фінансової послуги з факторингу. Дієздатність і правоздатність Фактора були перевірені нотаріусом, який посвідчив указані правочини.

Тому твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про відсутність підстав для нарахування процентів за неповерненим кредитом через відсутність у ТОВ «Кредекс Фінанс» ліцензії на надання фінансових послуг, суперечать вимогам закону.

Тому, 2 жовтня 2016 року ТОВ «Кредекс Фінанс» подала зазначений позов до суду, але визначила заборгованість позичальника не у відповідності до змісту листа-попередження, а станом на 30 вересня 2016 року у загальному розмірі 16304,73 швейцарських франків, що еквівалентно 435 887 грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості по основній сумі 283 040 грн. 20 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 29645 грн. 15 коп.; заборгованості за відсотками на дату подачі позову 114 688 грн. 15 коп.; і трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту 8 514 грн. 46 коп..

9 січня 2017 року відповідачем ОСОБА_3 подана заява до місцевого суду про застосування правових наслідків пропуску позовної давності (а.с.91-93), про поновлення якого товариство не просило.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 статті 261 ЦК України).

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі №3-23гс14).

Разом з тим, суд першої інстанції установивши такі факти, хоча і вірно визначився із характером спірних правовідносин, врахував положення ст.ст. 526, 1049, 1054 ЦК України та відповідні умови кредитного договору, але помилково вважав, що підстав для застосування положень статті 267 ЦК України немає, так як договори кредиту та застави діють до повного виконання зобовязань, а тому безпідставно не визначив початок перебігу позовної давності за нарахованими, але не сплаченими щомісячними платежами, і не визначився із сумою заборгованості в межах позовної давності.

За такого, колегія суддів, вважає за необхідне визначити суми, які підлягають стягненню в межах позовної давності, починаючи з 2 жовтня 2013 року, враховуючи дату звернення позивача із позовом до суду.

Тому за графіком погашення заборгованості, якій є додатком до кредитного договору, сума, що повинна бути сплачена позичальником в межах позовної давності складає 1 512 швейцарських франків, що в еквіваленті на час ухвалення апеляційним судом рішення (за курсом НБУ: 100 шв.франків 2715,52грн.), складає 41 058 грн. 66коп., та проценти, які нараховані Фактором з жовтня 2013 року по момент звернення до суду, в розмірі 2 893,44 швейцарських франків, еквівалентних 78 571 грн. 94 коп., а всього на загальну суму 4 405,44 швейцарських франків, еквівалентних 119 630 грн. 60 коп. (а.с.18-20, 28-29).

Доводи апелянта стосовно того, що Фактор не має права на стягнення процентів за користування кредитом у звязку із закінченням строку дії договору, є помилковими та суперечать правовій позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15, з якої вбачається, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Отже, до моменту належного виконання зобовязань позичальником, кредитор має право на отримання від нього процентів за користування чужими грошами, а також штрафних санкцій в межах позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, згідно до закону та умов договору.

За положеннями статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або у позасудовому порядку у визначений ним спосіб, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час положеннями статей 20, 21 Закону України «Про заставу» та статей 25, 26 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, перелік яких передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Отже, за змістом положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними у виборі умов договору, в тому числі заставодержатель має право на власний розсуд обирати спосіб звернення на предмет забезпечувального обтяження (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-10цс13), а за такого, судом першої інстанції правильно визначено спосіб реалізації предмета застави шляхом його продажу шляхом його продажу з укладенням договору купівлі-продажу, що відповідає вимогам вищевказаного Закону.

Щодо початкової ціни продажу предмета застави у 221 000 грн. 00 коп., то ця ціна погоджена сторонами, а право на надання товариству повноважень щодо здійснення реалізації предмета застави, відповідачем в апеляційної скарзі не оскаржено.

Вірними є висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог про передачу заставленого рухомого майна у володіння товариства, так як вони ґрунтуються на положеннях Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки узгоджується з вимогами статті 586 ЦК України, та положеннями статей 27, 28 Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за якими заставодержатель може вимагати передачі йому заставного майна в разі проведення ним звернення стягнення на предмет застави та внесення таких даних до відповідного реєстру.

За такого, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції тільки в частині визначення розміру кредитної заборгованості та розміру стягнутих зі ОСОБА_3 судових витрат у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, яким зазначити, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється в рахунок погашення кредитної заборгованості на загальну суму 4405,44 швейцарських франків, що еквівалентно 119 630 грн. 60 коп., та вказати, що зі ОСОБА_3 підлягають стягненню 1 115 грн. судових витрат на користь ТОВ «Кредекс Фінанс», виходячи із меж задоволених вимог.

Підстав для зміни чи скасування судового рішення в іншій частині, ухваленого за вимогами до ОСОБА_3, колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення на користь Фактора трьох відсотків річних у відповідності до статті 625 ЦПК України також немає, враховуючи обсяг заявлених позовних вимог і наданого на їх обґрунтування розрахунку, з яких вбачається, що позивач просив про їх стягнення з розрахунку суми заборгованості за тілом кредиту, отриманої за договором уступки права вимоги, право на стягнення якої Фактор втратив на підставі застосованої до цих вимог позовної давності.

Окрім цього, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в повному обсязі, але не надав повноважень для представлення ним інтересів поручителя, який уклав окремий договір поруки з позивачем.

Саме за договором поруки №0 від 16 квітня 2015 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 кредитний договір забезпечено порукою у розмірі 2000 грн. ( а.с.26-27).

Зобов'язання за кредитним договором, на виконання якого поручився відповідач ОСОБА_4, позичальником ОСОБА_3 до наступного часу не виконані.

За такого, підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині вирішення ним позову ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_4 за апеляційною скаргою позичальника ОСОБА_3, колегія суддів також не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року в частині визначення розміру кредитної заборгованості та розміру стягнутих з ОСОБА_3 судових витрат змінити, та зазначити, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється в рахунок погашення кредитної заборгованості на загальну суму 4405,44 швейцарських франків, що еквівалентно 119 630 грн. 60 коп., яка складається з : 1512 швейцарських франків, еквівалентних 41 058 грн. 66 коп., - заборгованості за графіком погашення кредиту, та 2 893,44 швейцарських франків, еквівалентних 78 571 грн. 94 коп., - процентів; а також вказати, що зі ОСОБА_3 підлягають стягненню 1115 грн. судових витрат на користь ТОВ «Кредекс Фінанс».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_5