Номер провадження: 22-ц/785/1716/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільних споруд, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільних споруд і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння розташоване за адресою : АДРЕСА_1 По сусідству розташоване домоволодіння , яке належить відповідачу за адресою, АДРЕСА_2 . На початку червня 2013 року відповідачем ОСОБА_3 з грубим порушенням норм ДБН та протипожежних норм ,без узгодження проектної документації самочинно здійснила реконструкцію гаражу під житловий будинок ,збудувавши другий поверх . Самочинно збудований будинок розташований на межі земельних ділянок, чим заважає позивачу встановити розділовий паркан. Крім того, позивач посилався на те, що такою перебудовою гаражу, ОСОБА_3 завдала шкоди правам та інтересам позивача ОСОБА_2, як суміжного власника, надбудова другого поверху зменшила доступ світла в кухню житлового будинку позивача, вивила в бік будинку витяжку з санвузла та ванної кімнати, окрім цього в приміщенні гаража відкрито майстерню, в якій знаходяться зварювальний апарат, шліфувальна машинка, паливо-мастильні речовини, які є вогнебезпечними (т.2 а.с.101-105).

Позивач остаточно просив зобов'язати відповідача, власника будинковолодіння АДРЕСА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю шляхом зносу за рахунок ОСОБА_3 самочинно збудованої будівлі гаражу та другого поверху, також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 4000 гривень та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав ,просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, у судовому засіданні позов не визнав ,просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року,в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилаючись на положення ч.7 ст. 376 ЦК України виходив з того, що хоча відповідачем було здійснено самочинне будівництво проте, про знесення самочинно збудованих споруд може звернутися з позовом лише орган місцевого самоврядування та позивачем не було доведено порушення його прав самочинним будівництвом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено,що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.01.2006 року, яке 13.02.2006 року зареєстровано в КП «МБТІ та РОН» (реєстраційний номер 8839860, номер запису 22024 в книзі 213-187) визнано за ОСОБА_3 право власності на 67/100 часток домоволодіння , розташованого за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.146).

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0200 га та житловий будинок, які розташовані за адресою, АДРЕСА_1 ,що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2012 року,договором дарування від 23.06.2012 року та витягом з державного реєстру про державну реєстрацію прав № 34758714 від 09.07.2012 року (т.1 а.с. 7,9,11).

З пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що у продовж 2006 -2007 років , ОСОБА_3 без відповідного дозволу самочинно здійснила реконструкцію гаражу літ. «В», який був знесений та на його місці збудований житловий будинок літ. «Е».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 485 від 02 грудня 2015 року споруда гаража і його подальша реконструкція в домоволодінні АДРЕСА_2, виконана ОСОБА_3, не відповідає технічній документації на домоволодіння та не відповідає чинним державним будівельним нормам і правилам.

Однак, порушення допущені відповідачкою при будівництві та реконструкції будівлі гаражу в домоволодінні АДРЕСА_2, не впливають - з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, зручність утримання домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2

Будівництво досліджуваного гаража, виконано в умовах сформованої щільною навколишньої житлової забудови. Тому перебудова гаража і зведеного на ньому другого поверху в домоволодінні АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, з існуючими конструктивно-планувальними рішеннями, не може бути виконана без відхилення від діючих на сьогоднішній день норм і правил (в частині дотримання норм протипожежних і експлуатаційних розривів).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вірно посилався на те,що висновками експертизи підтверджено, що порушення допущені ОСОБА_3 під час будівлі та реконструкції гаража в домоволодінні АДРЕСА_2, з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, зручність утримання домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 не роблять прямого негативного впливу на права позивача.

Матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази у спростування висновку експерта.

Суд першої інстанції вірно посилався на те,що третя особа Київська районна рада, незважаючи на те,що приймала участь у справі самостійних вимог до відповідача щодо приведення самочинно реконструйованого об'єкту до попереднього стану не заявляла.

Звертаючись з позовом про зобов'язання ОСОБА_3, власника будинковолодіння АДРЕСА_2 не чинити перешкоди у користуванні власністю шляхом зносу самочинно збудованої будівлі гаражу та другого поверху , позивач помилково посилався на те,що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить саме домоволодіння 4-а .

Судом першої інстанції вірно встановлено,що домоволодіння за адресою:, АДРЕСА_2 не існує, що підтверджується довідкою КП БТІ та РОН ОМР № 441739.67.14 від 03.07.2014 року (т.1 а.с.92).

Позовних вимог щодо приведення до попереднього стану самочинно реконструйованого гаражу ,розташованого за адресою : АДРЕСА_2 ,що належить ОСОБА_3 позивачем не заявлено.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні позову вірно посилався на те,що матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено порушення його прав як власника будинковолодіння АДРЕСА_1 та спричинення позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що права позивача порушені оскільки будинок є самочинним будівництвом та будинок з самочинним будівництвом розташований на межі суміжних земельних ділянок не заслуговують на увагу , оскільки при набутті права власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 , гараж ,розташований на земельній ділянці ,що належить відповідачу та який у подальшому був реконструйований під житловий будинок вже існував та реконструкція гаражу була здійсненна в межах будови яка існувала між суміжними співвласниками в межах території земельної ділянки ,яка належить відповідачу ,а здійснення відповідачем самочинної реконструкції гаражу не є безумовною підставою для знесення такої прибудови за умови недоведеності позивачем порушення його прав.

Позивач ОСОБА_2 не позбавлений права та можливості звернутися до суду з позовом про приведення самочинно реконструйованого гаражу до попереднього стану відповідно до технічного паспорту станом на 2006 рік відповідним шляхом ,який може визначити позивач ,з доведенням порушення його прав такою реконструкцією або іншим шляхом захистити свої порушені права.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова