Справа № 308/8992/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючої судді Монич О.В., при секретарі Пассер М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування службу у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування службу у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 травня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області актовий запис № 194.

Від шлюбу мають трьох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, з лютого місяця 2017 року повністю припинено будь-яке спілкування, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка та дітей, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її ініціативи між нами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Вказує, що у звязку із цим, у лютому 2017 року їх старші сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, попросили його розірвати шлюб із відповідачем.

При розірванні шлюбу бажає визначити місце проживання дітей залишити їх проживати разом з батьком. Вказує, що любить своїх синів і спроможний забезпечити їх всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них.

У звязку із наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2017 року, за клопотанням позивача, було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування службу у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради та зобовязано з метою розвязання спору подати суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання дітей.

У судове засідання позивач не зявився, однак подав до суду заяву відповідно до якої позов підтримує повністю та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, про причини повторної неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради подав суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання дітей та заяву у якій просив розглянути справу у відсутності представника на підставі даного висновку.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

13 травня 2002 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2, який зареєструваний у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області актовий запис № 194. Від шлюбу мають трьох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, а з лютого місяця 2017 року повністю припинено будь-яке спілкування, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка та дітей, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти.

У лютому 2017 року старші сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, попросили позивача розірвати шлюб із відповідачем. Суд дає віри даним твердженням позивача, оскільки такі узгоджуються із заявою старшого сина ОСОБА_6, поданою до суду, а також із висновком органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.51 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Відповідно до п.4 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Судом вставнодено, що між сторонами ведення спільного господарства остаточно припинено. Відповідно до п.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.Відповідно до п.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Обставин які б перешкоджали розірванню шлюбу саме в такий спосіб - немає. За таких обставин суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дітей, суд враховує наступне.

Батько усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку,

Як встановлено судом, батько дітей слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з ними психологічний контакт, прив'язаність один до одного. З огляду на бажання дітей проживати саме з позивачем, проживання синів саме з батьком є для дітей більш прийнятним.

Проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми (дитиною) та обов'язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що старший син ОСОБА_3, досяг пятнадцяти років та самостійно визначив місце свого проживання разом з батьком, про що подав суду власноручно написану заяву. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 досягли десяти років та можуть приймати участь щодо, визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Згідно із висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №663/12-34 від 22.12.2017 року, умови проживання знаходяться у доброму стані, є необхідні комунальні зручності, сучасні меблі, в т.ч. і дитячі, побутова техніка, для дітей створені умови для нормального виховання та розвитку, стосунки між батьком та дітьми доброзичливі, традиційні. Малолітні ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_9 любляче ставляться до батька, бабусі та дідуся. Це також підтверджується психологічними характеристиками дітей. Згідно висновку мати недостатньо приймає участі у житті та вихованні дітей.

Крім того суд враховує особу батька: за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, працює лікарем в.о. завідуючим мамологічним відділенням Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру, його робочий день триває з 8-00 до 15-00, має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На протязі всього часу з моменту припинення шлюбних відносин, діти постійно проживають разом з батьком і це відповідає їх інтересам.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обовязком батьків, що випливає зі змісту положення статті 180 Сімейного кодексу України, яке зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені та вихованні дітей, весь тягар по вихованню та забезпеченню дітей лежить саме на позивачу.

Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.56, 104, 105, 110, 112, 161, 180 СК України, ст.ст. 81, 89, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 16 травня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області актовий запис № 194.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити їх проживати разом батьком ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

Міськрайонного суду ОСОБА_10