АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/157/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1082/К/17 суддя Тихомиров І.В.
Категорія - 58 (I) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Дніпрянка», Відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа Відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Дніпропетровській області управління Державної виконавчої служи, про визнання майна спільною сумісною власністю, виключення з опису й арешту, скасування постанови про розшук майна боржника.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Дніпрянка» (надалі - ПП «Дніпрянка») про визнання майна спільною сумісною власністю.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги та зазначивши співвідповідачем Відділ Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, просила суд: визнати арештоване майна сумісною власністю з підстав укладення 18.04.2000 року між нею, ОСОБА_2, та ПП «Дніпрянка» договору про сумісну діяльність; виключити з опису й арешту майно за актом від 06.09.2013 року; скасувати постанову від 15.11.2011 року про розшук майна боржника.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 18.04.2000 року між нею та ПП «Дніпрянка» було укладено договір про спільну діяльність. 06.09.2013 року державний виконавець ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції описав та наклав арешт на майно, що належить ПП «Дніпрянка». Вважає, що опис та арешт майна виконано з порушенням, оскільки державний виконавець не встановив кому належить майно.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст. 311 ЦПК України, посилаючись на те, що судом не було досліджено всі обставини справи та витребувано у ДВС м.Нікополя відомості про те, що описане майно 06.09.2013 року належить ПП «Дніпрянка». Позивач вважає, що рішення суду ухвалене на припущеннях та з порушенням ст. 64 Конституції України (право на судовий захист).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайолнного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документу №10/396-10, виданого 14 червня 2011 року Господарським судом Дніпропетрвоської області про стягнення з ПП «Дніпрянка» суми боргу у розмірі 78 439,54 грн. описано та накладено арешт на майно ПП «Дніпрянка» (т. 1 а.с. 140-142).

Спір виник з приводу належності майна, на яке накладено арешт згідно Акту від 06.09.2013 року, на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_2 та ПП «Дніпрянка» та наявності у неї підстав для виключення цього майна з опису та скасування постанови державного виконавця про розшук майна боржника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала доказів набуття нею у встановленому законом порядку права власності на спірне майно, а тому відсутні правові підстави для його виключення з опису.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог жодного доказу про набуття нею у встановленому законом порядку права власності на майно, на яке накладено арешт згідно Акту від 06.09.2013 року.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог щодо набуття права власності на спірне майно, ОСОБА_2 надано договір про спільну діяльність, укладений 18 квітня 2000 року між нею та ПП «Дніпрянка», який не може свідчити про належність майна, яке було описане та арештоване згідно Акту від 06.09.2013 року ОСОБА_2, оскільки цим договором передбачено передачу учасником спільної діяльності ОСОБА_2 суб'єкту господарювання ПП «Дніпрянка» грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. у тимчасове володіння для досягнення спільної мети, однак жодним чином не визначено підстави набуття права власності учасником спільної діяльності на майно придбане ПП «Дніпрянка».

Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: