АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» КадироваВ.В., в якому просив зобов'язати відповідача внести його до реєстру (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вказуючи на те, що він є вкладником банку і рішення відповідача про нікчемність договору банківського вкладу є неправомірним (а.с. 6-8).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 100-104).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд не повно встановив фактичні обставини справи, надав неналежну оцінку наявним у справі доказам та безпідставно дійшов висновку про нікчемність договору банківського вкладу, за відсутності про це відповідного рішення суду (а.с. 108, 109).

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки формування та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам відноситься до повноважень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» діяла в межах наданих повноважень.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 26.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та Лютим Ю.В. було укладено Договір № 024-13504-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США. Сума вкладу за договором становила 2 000 доларів США строком до 23.08.2015. Пунктом 1.6 Договору визначено, що Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 9084.

Відповідно до п. 1.8 Договору, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. У разі якщо, в день укладання Сторонами цього Договору, Вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на Рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

Згідно із п. 1.9 Договору нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми Вкладу в день закінчення строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок № 2787 (а.с.12)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Також судом обґрунтовано встановлено, що постановою Правління НБУ від 02.03.2015 № 150, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015р. відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 181 від 02.10.2015 розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб» (надалі - Закон), Уповноважена особа ФГВФО має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Згідно пункту 8 частини другої статті 38 Закону, Уповноважена особа ФГВФО зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону.

З метою дотримання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб» Уповноваженою особою створено Комісію з перевірки правочині (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк».

Згідно Наказу Уповноваженої особи від 29.05.2015 «Щодо продовження робот Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» та створення Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк»» № 408 визначено здійснити перевірку правочинів (договорів) фізичних осіб, в тому числі договорів банківського рахунку та договорів банківського вкладу (депозиту), вчинених (укладених) АТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону.

Відповідно до Наказу Уповноваженої особи від 07.08.2015 «Щодо продовження роботи Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» та створення Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельт Банк»» № 691, продовжено строк перевірки правочинів (договорів) фізичних осіб, в тому числі, договорів банківського рахунку та договорів банківського вкладу - до 01.10.2015.

Перевірці підлягали договори (правочини) за вкладними операціями, передані на розгляд Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» Комісією з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк», відповідно до протоколу від 14.09.2015.

В ході проведення перевірки було виявлено наявність ознак нікчемності у банківського вкладу (депозиту) між фізичними особами-клієнтами та Банком, після 16.01.2015 включно, в тому числі і в Договорі, укладеному між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5

Відповідачем було встановлено, що відповідно до укладеного договору банківського вкладу на відкритий Позивачем депозитний рахунок надійшли кошти з депозиту іншого клієнту банку ОСОБА_7

За результатами перевірки було виявлено, що дії ОСОБА_7 щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_5, відкритий в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума на грошових рахунках ОСОБА_7 на момент здійснення операції перевищувала суму розміру відшкодування грошових коштів Фондом (200 000,00 грн.) і враховуючи незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», для такого клієнта існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ Банк» та реалізації його майна.

З огляду на це, ОСОБА_7 ініціювала перерахування з власного поточного вкладного рахунку на вклад (депозит) Позивача грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом (не більше 200 000,00 грн.) такому ініціатору переказу та/або отримувачу переказу.

Зазначені операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків ОСОБА_7 на вкладний (депозитний) рахунок Позивача, відкритий в Банку були здійсненні в період дії Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». Відповідно до зазначеної Постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

При цьому, як зазначено в Рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол № 174/15 від 27.07.2015), керівників структурних підрозділів Банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, встановлених вказаною Постановою, лише 15.01.2015, а отже, факт надання переваги Банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015 включно.

Тобто, за таких умов, укладання між Банком та Позивачем після 16.01.2015 договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладний рахунок від ОСОБА_7, яка є кредитором Банку, та яка не могла розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання Банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори) умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На підставі вищевикладеного, Комісія дійшла висновку, що умови Договору банківського вкладу, укладеного між Банком та Позивачем 26.02.2015, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладний рахунок з рахунку ОСОБА_7, що є одночасно кредитором Банку, надали зазначеній особі переваги перед іншими кредиторами, а отже, такий Договір банківського вкладу є нікчемним з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб».

Крім цього, судом обґрунтовано зазначено, що під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів внесення ним коштів 26.02.2015 на свій депозитний рахунок згідно умов Договору, а надані чотири квитанції від 24.02.2015 на суми по 525 доларів США передбачають поповнення його поточного рахунку № 2787. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких даних про перевід коштів з розрахункового на депозитний рахунок позивача.

Водночас, слід наголосити, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 28 вказаного Закону встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Положення ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають, що виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко розмежовано повноваження уповноваженої особи Фонду та виконавчої дирекції Фонду.

Зазначені норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повністю кореспондуються з нормами Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 № 14, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, якими визначено порядок та черговість відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п. 5 розділу II Положення № 14 уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку перелік рахунків, з якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та інші переліки. Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Положення п. 2 розділу III Положення № 14 визначають, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно з абзацом 3 п. 3 розділу III Положення № 14 Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постановах від 20.01.2015 у справі № 6-2001цс15 та від 09.11.2016 у справі № 6-2309цс16 вбачається, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення не впливають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, суд встановив дійсні фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку у сукупності з наявним у справі доказам. Твердження апелянта про відсутність судового рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу, наразі не можуть братись до уваги, оскільки норми Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює дані спірні правовідносини сторін, є спеціальними і ними визначено підстави, порядок та повноваження відповідних осіб щодо встановлення нікчемності правочинів укладених банком і такі норми спрямовані на ефективний і рівнозначний захист прав всіх вкладників ліквідованого банку.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Лютого Юрія Володимировича - Маліцького Дмитра Вікторовича - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва