Справа № 361/1144/13-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/3188/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 26.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач ПАТ «КБ «Правекс Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов мотивував тим, що між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, 12 серпня 2008 року був укладений кредитний договір № 621-002/08Ф із змінами та доповненнями від 03 червня 2010 року, за умовами якого банк надав кредит в національній валюті у розмірі 521000 грн. до 12 серпня 2018 року під 20,99 % річних. За умовами кредитного договору банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання за даним договором у повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30 листопада 2012 року за позичальником обліковується заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 1095008,24 грн. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки від 12 серпня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком. Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1095008,24 грн. та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року позов ПАТ «КБ «Правекс Банк» задоволено, стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно загальний розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 1095008,24 грн. та судові витрати 3441 грн.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позовні вимоги є незаконні та необґрунтовані, зокрема по відношенню до його дружини ОСОБА_3, оскільки після змін до договору про відкриття кредитної лінії від 12 серпня 2008 року, які мали місце 03 червня 2010 року, банк втратив право вимоги до поручителя, адже остання додаткової угоди до договору поруки не підписувала, крім того, вважав поруку припиненою згідно ст. 559 ЦК України. Вважав, що сума заборгованості, яка була стягнута з відповідачів, є значно завищеною, адже позивачем нараховувалися пеня за весь період прострочення, хоча позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки встановлена строком в один рік. Також посилався на ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, зокрема те, що розмір кредиту протягом всього терміну виплати збільшився вдвічі, а прибутки людей внаслідок фінансово-економічної кризи в країні зменшились, тому стягнення неустойки в повному обсязі є несправедливим та необґрунтованим. Посилався на зміст листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року, згідно якого судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, і позовна давність застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що стосується і випадку звернення з позовом до суду. Крім того, як видно з довідки, поданої ним під час розгляду справи про перегляд заочного рішення, у нього відсутня заборгованість перед банком, тому стягнення з нього повторно заборгованості за кредитним договором є несправедливим і незаконним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 12 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 621-002/08Ф, за умовами якого банк надає позичальнику кредитну лінію в національній валюті для споживчих цілей, а також з метою сплати страхових платежів відповідно до договорів страхування заставного майна, з наведеним графіком зменшення ліміту кредитування. Кредит надається позичальнику строком з 12 серпня 2008 року по 12 серпня 2018 року зі сплатою 20,99 % річних.

12 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 621-002/08Ф, за умовами якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором про відкриття кредитної лінії від 12 серпня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку пл. 0,1823 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

12 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_3 укладено договір поруки № 621-002/08Ф, за умовами якого поручитель у порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_2 за договором про відкриття кредитної лінії № 621-002/08Ф від 12 серпня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом в строк до 12 серпня 2018 року в розмірі 521000 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом зобов'язання, яке забезпечене порукою за договором, та не має претензій до умов кредитного договору, що є невід'ємною частиною даного договору. Поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобов'язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін до кредитного договору та/або даного договору кредитором в односторонньому порядку.

Згідно п. 4.1 договору поруки, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до 12 серпня 2021 року.

03 червня 2010 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії 621-002/08Ф від 12 серпня 2008 року, виклавши його в новій редакції.

Згідно п. 1.1 договору, банк має право надати позичальникові кредит на споживчі цілі в національній валюті на загальну суму 624000 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконувати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Згідно п. п. 4.4, 4.5 договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів, вказаних в колонці «Погашення основної суми кредиту» додатку до договору, щомісяця до 10 числа наступного місяця включно. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, до припинення дії договору.

Згідно п. 9 договору, банк має право зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитом, а також вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних процентів і передбачених даним договором штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася, за кредитом, сплатити належні проценти і штрафи, а також відшкодувати заподіяні банку збитки у випадках, зокрема, порушення позичальником строків платежів, які встановлені умовами даного договору. Шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення в позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом, по сплаті процентів за користування кредитом, банк має право припинити строк користування кредитними коштами, зазначений у п. 1.2 договору, достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про припинення користування коштами банк письмово повідомляє позичальника.

Відповідні зміни та доповнення 03 червня 2010 року були внесені в договір іпотеки та договір поруки від 12 серпня 2008 року шляхом укладення договорів про внесення змін та доповнень до даних договорів із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

Станом на 30 листопада 2012 року розмір заборгованості за кредитним договором 621-002/08Ф складає 1095008,24 грн., в тому числі кредит 624000 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 44918,10 грн., відсотки 327073,73 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 99016,41 грн.

18 грудня 2012 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» направлено на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про погашення заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 170794 грн. за період з 01 вересня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, по поверненню відсотків в розмірі 327073,73 грн. за період з 01 травня 2010 року по 29 листопада 2012 року. Крім того, за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за користування кредитом по кредитному договору ОСОБА_2 нарахована пеня, яка на день надіслання вимоги становила 44918,10 грн. та 99016,41 грн. відповідно.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Оскільки позичальником ОСОБА_2 допущено порушення умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, чого останнім не спростовано, банк як кредитор набув право задовольнити свої вимоги шляхом солідарного стягнення заборгованості із відповідачів як позичальника та поручителя.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині припинення поруки із ОСОБА_3, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Верховний Суд України у правовій позиції від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 вказав, що, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно п. 4.1 договору поруки, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до 12 серпня 2021 року.

Оскільки позивач звернувся до суду 04 лютого 2013 року, порука вважається чинною.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про припинення дії договору поруки, укладеного 12 серпня 2008 року із ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги в частині непідписання ОСОБА_3 додаткової угоди до договору поруки спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 27 зворот).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку ПАТ «КБ «Правекс Банк», загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 30 листопада 2012 року складає 1095008,24 грн.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не спростований факт існування заборгованості за кредитним договором та її розміру, інших відмінних розрахунків заборгованості відповідачами не надано, відтак висновки суду першої інстанції про існування заборгованості в зазначеному позивачем розмірі не спростовані.

ОСОБА_2 під час розгляду судом його заяви про перегляд заочного рішення надав довідку № 289, видана Борщагівським відділенням ПАТ КБ «Правекс-Банк» 27 січня 2017 року про те, що станом на 26 січня 2017 року зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором 621-002/08Ф від 12 серпня 2008 року виконані у повному обсязі, із приміткою, що дана довідка не є приводом для виникнення у ПАТ КБ «Правекс-Банк» відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань.

Разом із тим, із даної довідки не вбачається відсутності заборгованості за кредитним договором станом на день ухвалення рішення 10 червня 2013 року, а тому вона не є належним доказом у справі.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення суми неустойки згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України та застосування позовної давності без відповідної заяви відповідача.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість складається в тому числі із тіла кредиту - 624000 грн., що свідчить про повне невиконання відповідачем зобов'язань по повернення кредиту; доказів щодо наявності будь-яких інших істотних обставин ОСОБА_2 надано не було, оскільки зменшення прибутків внаслідок фінансово-економічної кризи є загальною проблемою, а не винятковою підставою для зменшення неустойки, крім цього, відповідачем не надано доказів зменшення прибутків особисто у нього і взагалі доказів щодо особистого майнового стану, який би не надавав йому можливості належно виконувати зобов'язання за кредитним договором.

Також колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 на зміст листа 10-70/0/4-13 від 16 січня 2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності», яким роз'яснюється застосування п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», до якого 07 лютого 2014 року було внесено зміни та вказано, що суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Відповідно до ч 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки заява про застосування позовної давності відповідачем під час розгляду справи не подавалась, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув неустойку поза межами позовної давності.

Таким чином, колегія суддів погоджується в цілому із розміром заборгованості, стягнутої солідарно із відповідачів на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Однак при цьому колегія суддів не може погодитися із солідарним стягненням судових витрат із відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Покладення судом солідарного обов'язку по сплаті судових витрат не ґрунтується на вимогах закону та є неправильним.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України колегія суддів пришла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат із ухваленням нового рішення, яким стягує із відповідачів на користь позивача ПАТ КБ «Правекс Банк» понесені судові витрати із кожного в розмірі 1720,50 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 із кожного на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» судові витрати в розмірі 1720,50 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.