Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 2 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та представника позивача-Туровича С.М., перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 2 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 15 000 доларів США згідно договору позики грошових коштів від 22 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Дубно вул. Івана Гонти, 1 Рівненської області, який належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 13.05.2008 року (номер реєстру 103) та земельну ділянку площею 0,0694 га, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної особистої власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Надано право на реалізацію предмета іпотеки іпотекодержателю ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі іпотечного договору від 22 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави 2767 грн. 91 коп. судового збору.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в зв'язку з не повним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що згідно п.п. 41-44 постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, щодо кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Крім того, при ухваленні рішення судом, виходячи з принципу справедливості, не було прийнято до уваги обставини, які мають суттєве значення для прийняття справедливого рішення, а саме той факт, що вона зареєстрована та разом з матір'ю - ОСОБА_5, яка рішенням суду визнана недієздатною та перебуває на її утриманні, а також неповнолітньою донькою ОСОБА_6 фактично постійно проживають в житловому будинку, який являється предметом іпотеки.

Також, судом не враховано той факт, що вона разом з дитиною тимчасово знялась з реєстрації у вказаному будинку, лише з метою створення умов для укладання договору іпотеки.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_1 належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованістьу розмірі 15тис.доларів США, що підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

При цьому, згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошовий коштів, згідно умов якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 кошти в сумі 15000 доларів США готівкою для здійснення господарської діяльності на строк по 22 грудня 2011 року, зі сплатою 5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 22 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Дубно, вул. Гонти, 1 та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,0694 га, які належать ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

Відповідно до п.5.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобов'язання за договором позики грошових коштів воно не буде виконано належним чином, а саме при повному або частковому неповерненні позики та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій, комісій або інших платежів у встановлені договором позики коштів у строки.

Згідно п.5.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса або згідно з домовленістю сторін.

Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Кошти за договором позики позичальник не повернула, її заборгованість перед ОСОБА_2 становить 15 тис. доларів США

Таким чином, оскільки, відповідачкою не виконано зобов'язання по поверненню позики в розмірі 15000 доларів США, забезпеченого іпотекою, то суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" колегія суддів приходить до висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Однак, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на підставі іпотечного договору, порушивши вимоги ст. 39 Закону України "Про іпотеку", суд першої інстанції не зазначив у рішенні необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції з метою визначення вартості предмета іпотеки на момент розгляду справи було призначено судово-будівельну експертизу, яка не була виконана в зв'язку неможливістю провести огляд об'єкта експертизи за адресою: Рівненська область, м. Дубно, вул. Гонти, 1, через неодноразову відсутність ОСОБА_1, яка була повідомлена про час проведення огляду.

За положеннями ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору іпотеки від 22 серпня 2011 року сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 301151 грн.: житловий будинок з надвірними будівлями, що є предметом іпотеки 265590 грн., земельна ділянка, що є предметом іпотеки 35561 грн.

За наведеного, враховуючи ухилення відповідачки від проведення експертизи для визначення вартості предмета іпотеки на час розгляду справи та відсутність інших даних щодо вартості предмета іпотеки, ніж визначеної у іпотечному договорі, колегія суддів приходить до висновку про прийняття її як, узгоджену сторонами, початкову ціну.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом не було прийнято до уваги, що вона разом з матір'ю - ОСОБА_5, яка рішенням суду визнана недієздатною та перебуває на її утриманні, а також неповнолітньою донькою ОСОБА_6, зареєстровані та постійно проживають в житловому будинку, який є предметом іпотеки, однак вона разом з дитиною тимчасово знялась з реєстрації у вказаному будинку, лише з метою створення умов для укладання договору іпотеки, не впливають на обґрунтованість постановленого рішення, питання про їх виселення з житлового будинку судом не вирішувалось.

Покликання апеляційної скарги на порушення пунктів 41-44 постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, щодо кредитних правовідносин" є безпідставними, оскільки відповідачка у даних правовідносин є одночасно позичальником і іпотекодавцем, та законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

З огляду на зазначене, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначенням в ній початкової ціни предмета іпотеки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.38,39 Закону «Про іпотеку», колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 2 лютого 2017 року змінити, доповнивши абзац другий його резолютивної частини словами « за початковою ціною: житлового будинку з господарськими будівлями в розмірі 265 590грн. та земельної ділянки в розмірі 35 561грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_7

ОСОБА_8