РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/206/17
Провадження № 2/327/96/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2017 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, третя особа без самостійних вимог Розівська державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора), -

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що 07 грудня 2012 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0915 гектара (далі га), кадастровий номер :03:001:0002, що розташована на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначена для комерційного використання, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯГ №311355, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №20 від 22 жовтня 2007 року. Позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку земельної ділянки, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця, який було втрачено, та витягу з Державного земельного кадастру. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за нею право власності на спірну частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, позивач справу прохала розглянути без її участі(а.с.30).

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її повноважний представник ОСОБА_4, який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.31-34).

Відповідач ОСОБА_2 письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві, та він їх не оспорює, а також вказав, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.35-36).

Позицію відповідача ОСОБА_2 підтримала його повноважний представник ОСОБА_5, яка надала судові відповідну письмову заяву (а.с.37-39).

Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори ОСОБА_6 у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.46).

Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.25-29), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.30,31,35,37).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народилася 26 січня 1996 року в с.Новомлинівка Розівського району Запорізької області. Батьком позивача є ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_3 (а.с.4-5).

07 грудня 2012 року в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області у віці 38 років померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, зокрема, земельна ділянка площею 0,0915 га, кадастровий номер :03:001:0002, що розташована на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначена для комерційного використання, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ №311355, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №20 від 22 жовтня 2007 року (а.с.7-9).

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 07 грудня 2012 року ОСОБА_3 нотаріальною конторою 10 квітня 2013 року за заявою спадкоємця за законом ОСОБА_1 в особі її представника заведена спадкова справа № 37/2013 за номером у спадковому реєстрі 54361539. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено. Інформація щодо наявності заповіту та спадкових договорів в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.47-49).

Проте, постановою державного нотаріуса від 31 березня 2017 року №258/02-71 ОСОБА_1 в особі її представника відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 спірної земельної ділянки, розташованої в с.Новомлинівка Розівського району Запорізької області по вул.Центральна (раніше - Леніна), буд.62, що залишилась після померлої 07 грудня 2012 року ОСОБА_3. Державний нотаріус розяснив, що ОСОБА_1 може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру (а.с.14).

Згідно з п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до п.4.20 глави 10 цього порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 статті 125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017 від 10 липня 2017 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0915 га з кадастровим номером :03:001:0002, що розташована по вул.Центральна (раніше вул.Леніна), буд.62в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для іншої комерційної діяльності), належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.41-45).

Згідно рішення Розівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року спірну земельну ділянку визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки за ОСОБА_2 та припинено право спільної сумісної власності (а.с.10-13).

Відповідно до ч.3. ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що оригінал державного акту серії ЯГ №311355 на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця ОСОБА_3 втрачено, копія державного акту в відділі у Розівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відсутній (а.с.9).

Проте, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена.

Разом з тим, суд враховує, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 права на спадщину.

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1 виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем ОСОБА_1 не порушувалось.

На підставі викладеного, керуючись стст.182,373,1216,1218,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60,88,174,209,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася 26 січня 1996 року (паспорт серії СЮ №240516, виданий Розівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 15 березня 2012 року), в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0915 (нуль цілих девятсот п'ятнадцять десятитисячних) гектара, кадастровий номер :03:001:0002, що розташована за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Новомлинівка, вул.Центральна (раніше вул.Леніна), буд.62, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для іншої комерційної діяльності), що належала ОСОБА_3, яка померла 07 грудня 2012 року в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області, на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯГ №311355, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №20 від 22 жовтня 2007 року.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляцій скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ