Справа № 439/1621/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2017 р. м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області
головуючого-судді Петейчука Б.М.
судового засідання ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування житловим приміщенням,
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просить суд: зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути та не чинити перешкод у користуванні належною її на праві приватної власності 1/2 квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів до вхідних дверей у квартиру та заборонити самостійно проводити заміну і встановлення замків на вхідних дверях без її згоди; заборонити ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 вселяти у квартиру сторонніх осіб та надавати їм право проживання у квартирі; встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою №26, будинку №8 по вул. Короленка в м. Броди, закріпивши за ОСОБА_2 право користуваня кімнатою. Площею 14 кв.м., а ОСОБА_3 залишити у користуванні кімнату площею 9,4кв.м., решту загальної площі квартири (коридор, ванна, туалет та кухня) залишити у спільному користуванні.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини: ОСОБА_2 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бродівського районного суду. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей сина (2009 р.н.) та доньку (2012 р.н.) Під час шлюбу вони придбали квартиру за адресою м. Броди вул. Короленка 8/26, яка після розлучення була поділена між ними по 1/2 частці кожному. Але, незважаючи на рішення суду, відповідач перешкоджає позивачу користуватись належним на праві приватної власності майном. На квартирі відповідач змінив замок, ключ від вхідних дверей не дає, дверей не відчиняє. Добровільно пустити її в квартиру та визначити із нею порядок користування кімнатами відповідач відмовляється і через його неправомірні дії вона не має можливості користуватися своєю власністю. Вона зверталася до відділу поліції Бродівського району, на що отримала відповідь про вирішення суперечок подібного характеру у судовому порядку. Так як домовитись з відповідачем про порядок користування квартирою неможливо та відповідач демонструє явну неможливість спільного проживання, вона змушена звернутись де суду за захистом порушених прав з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування.
Позивач ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. В той же час, відповідачем 28.02.2017р. було подано письмове заперечення, в якому він пояснив, що рішенням Бродівського районного суду від 29.06.2016 року житлова квартира по вул. Короленка, 8/26 , м. Броди Львівської області була поділена між Відповідачем та Позивачкою порівну, тобто 1/2 частка квартири кожному. ОСОБА_3 не заперечує проти того, що 1/2 частка квартири Позивачки є її приватною власністю. Однак, твердження Позивачки про те, що він перешкоджає їй в користуванні даною квартирою є хибним. Інформація про те, що відповідач нібито поміняв замок у квартирі та не дає позивачці ключі від неї є недостовірною. Після розлучення, та у відсутності відповідача, ОСОБА_2 самовільно вийняла серцевину із вхідних дверей спірної квартири, забрала свої особисті речі та залишила квартиру відчиненою. Після чого, ОСОБА_3 був змушений поставити новий замок для того щоб зачинялись вхідні двері. Крім того, з позивачкою він спілкується у соціальній мережі «Однокласники», і він неодноразово їй говорив та писав, що добровільно дасть їй ключі від квартири, коли повернеться із-за кордону, або хай забере у його родичів. ОСОБА_3 на даний час має нову сімю та дитину, планують з дружиною ще народити дітей, тому їм для спільного проживання необхідна також більша кімната. У відповідача на відміну від позивачки іншого житла не має. Звинувачення позивачки у його сторону нічим не підтверджується. Також, позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, оскільки ОСОБА_2 робить припущення про те, які можуть бути майбутні дії відповідача та дає їм оцінку.
У звязку із неявкою відповідача ОСОБА_3 у судове засідання, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, враховуючи, що позивач не заперечив проти такого, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Дослідивши пояснення сторін та позивача, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають частковому задоволенню з огляду на такі міркування.
Судом встановлено, що за час подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано квартиру №26 в будинку №8, що знаходиться по вул. Короленка в місті Броди Львівської області, що підтверджується рішенням Бродівського районного суду від 29.06.2016р. справа №439/75/16-ц про поділ спільного нажитого в шлюбі майна (а.с.8). А також право власності на 1/2 частку даної квартири зареєстровано за ОСОБА_2, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.08.2016р.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29.06.2016, яким було поділено спільне майно подружжя із визначенням часток, квартира №26 в будинку №8, що знаходиться по вул. Короленка в місті Броди Львівської області, перебуває на праві спільної часткової власності у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Частка кожного становить 1/2.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
В силу ст. ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
ОСОБА_2, як співвласник даної квартири, має право на користування нею.
Як встановлено судом, і вказана обставина визнається відповідачем, ОСОБА_2 доступу до спірної квартири не має, оскільки відповідачем ОСОБА_3 були замінені замки від вхідних дверей і ключів від таких замків у ОСОБА_2 немає.
Тим самим, у ОСОБА_4 створені перешкоди зі сторони ОСОБА_5 у користуванні житловою квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності.
Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Згідно з правовом висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них.
Питання про виділ в натурі частки позивача із спільного майна перед судом не заявлялося.
Як встановлено судом, між сторонами немає згоди щодо порядку користування приміщеннями житлової квартири, яка перебуває у їхній спільній частковій власності.
Як встановлено, спірна житлова квартира загальною площею 42кв.м., складається із двох житлових кімнат площею 14 кв.м. та 9,4кв.м. відповідно, а також із коридору (6,8 кв.м.), кухні (6,0 кв.м.), ванної кімнати ( 2,7кв.м.) вбиральні (1,3 кв.м.)
Враховуючи, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають двоє малолітніх дітей. які проживають разом із нею, суд вважає за необхідне виділити у користування ОСОБА_2 більшу за площею кімнату (14кв.м.), а відповідачу ОСОБА_3 кімнату площею 9,4кв.м. Допоміжні приміщення кухню, ванну, вбиральню, коридор, залишити в спільному користуванні співвласників.
Заявлену позовну вимогу щодо заборонити ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 вселяти у квартиру сторонніх осіб та надавати їм право проживання у квартирі, суд вважає безпідставною, оскільки таке обмеження суперечитиме змісту ст. 383 ЦК України, відповідно до якого, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Вказаною нормою, а також нормами чинного законодавства передбачено можливість використання співвласником житлової квартири для проживання будь-яких осіб, відповідно до його волі, та не передбачено необхідності узгодження з іншими співвласниками можливості проживання у такій квартирі осіб, які визначені одним із співвласників.
Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 209, 213, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Зобов?язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою №26 в будинку №8 по вул. Короленка м. Броди Львівської області шляхом передачі дублікатів ключів до вхідних дверей у таку квартиру.
Встановити порядок користування житловою квартирою № 26 в будинку №8 по вул. Короленка м. Броди Львівської області, виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату площею 14 кв.м., а ОСОБА_6 житлову кімнату площею 9,4 кв.м., інші приміщення (коридор, кухню, ванну, вбиральню) залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_6.
Зобов?язати ОСОБА_3 не чинити у майбутньому перешкод ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями квартири АДРЕСА_2, які виділені їй у користування, а саме: житловою кімнатою площею 14 кв.м., коридором, кухнею, ванною, вбиральнею.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений останньою при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_7