У Х В А Л А

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Гребінківський районний суд Полтавської області рішенням від 5 травня 2016 року відмовив у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Апеляційний суд Полтавської області 27 липня 2016 року рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» й стягнув з ОСОБА_4. на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 тис. 829 грн 63 коп.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4. відхилив, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року залишив без змін.

У березні 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4. із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 253, 254, 256, 257, 258, частини першої статті 261, статей 266, 267 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року, 29 січня 2014 року, 15 січня 2015 року, а також постанови Верховного Суду України від 24 вересня, 12 листопада 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4., суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову. При цьому, суд виходив з того, що оскільки кошти за кредитним договором повернуто в повному обсязі 28 липня 2015 року, то проценти за користування кредитом та пеня, нараховані за період, що передував поверненню кредитних коштів, підлягають стягненню з відповідачки в межах строку позовної давності.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року, 29 січня 2014 року та 15 січня 2015 року, суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачами під час розгляду справ в суді першої інстанції.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постановах Верховного Суду України від 24 вересня та 12 листопада 2014 року (справи № 6-167цс14, 6-103цс14) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4. обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк