Справа № 463/3152/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3080/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Головне управління державної міграційної служби у Львівській області про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою, позбавлення права користування шляхом виселення, зняття з реєстрації місця проживання, стягнення заборгованості за комунальні послуги, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково.Вселено ОСОБА_2 у квартиру № 46 на вул. Личаківській, 112 у м. Львові та зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 1102, 40 грн. судового збору, 1565,30 грн. витрат на правову допомогу.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати: 1565,30 грн. витрат на правову допомогу, 2171,51 грн. витрат, повязаних з явкою до суду.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 340,75 грн. витрат, повязаних з явкою свідка до суду.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що незрозумілим є те кого з позивачів стосується рішення суду в частині зобовязання відповідача не чинити перешкод квартирою. Також, є незрозумілим в чому полягає спільність позовних вимог про стягнення моральної шкоди в користь кожного з позивачів, адже зі змісту позову чітко вбачається, що позивачі по різному страждали і ці страждання виникали у них з різних підстав та за різних обставин. Також, зазначає, що жодних судових повідомлень про судове засідання 26.12.2016 року вона не отримувала, а тому в суду не було підстав для ухвалення заочного рішення у справі. Зазначає, що судом не надано вірної оцінки наявним у справі доказам, зокрема Договору дарування від 13.05.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в якому ОСОБА_2, діючи як представник ОСОБА_6 вказала адресу свого місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. Аналогічна адреса місця проживання ОСОБА_2 зазначена у свідоцтві на спадщину за законом від 28.04.2016 року та у матеріалах спадкової справи. Крім цього, вказує на те, що ОСОБА_2 не представила докази того, що апелянт чинить їй перешкоди у користуванні майном. Також, судом не взято до уваги те, що ні підстав для відшкодування моральної шкоди, ані доказів наявності такої матеріали справи не містять.

В судове засідання окрім позивачів та їх представника решта, осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду справи належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням її представника у відпустці не слід вважати обґрунтованим, оскільки жодних доказів на підтвердження такого клопотання подано не було. Крім цього, зважаючи на призначення справи за значний період (ухвала про призначення справи до судового розгляду від 3.05.2017 року), отримання повідомлення про судове засідання представником відповідача ОСОБА_7 29.06.2017 року, тобто більш ніж за місяць до судового засідання, відповідач взмозі була вчинити дії для забезпечення своєї участі (поважних причин особистої неявки не наведено) чи її уповноваженого представника у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів та їх представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 321, ст. 391, ч. 3 ст. 386, ч.1 ст. 1167, ст.ст. 1216, 1219, 1268, 1297, 1296 ЦК України, п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 22.08.2008р.АДРЕСА_1 на вул. Личаківській, 112 у м. Львові на праві приватної власності належала ОСОБА_8, який помер 05.08.2012р., що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть. Відповідно до матеріалів спадкової справи, як спадкоємці першої черги за законом, з заявою про прийняття спадщини звернулись дружина померлого ОСОБА_5 відповідач в справі, матір померлого ОСОБА_6, донька померлого ОСОБА_2 позивач в справі. Батько померлого ОСОБА_9 після відкриття спадщини помер до її прийняття, у звязку з чим в порядку спадкової трансмісії з заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_3 При цьому, батько померлого ще за життя нотаріально засвідченою заявою від 02.10.2012р. відмовився від частки у спадщині після смерті свого сина на користь дружини померлого відповідача ОСОБА_5 Після закінчення судових спорів щодо спадкової маси, позивачу ОСОБА_2 28.04.2016р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/4 частки квартири № 46 на вул. Личаківській, 112 у м. Львові. Крім цього, таке свідоцтво видано іншому спадкоємцю першої черги за законом матері померлого ОСОБА_6 Згідно копії договору дарування від 13.05.2016р., остання подарувала свою частку в згаданій вище квартирі позивачу ОСОБА_3 Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 баба позивача ОСОБА_2, підтвердила, що відповідач чинить перешкоди в доступі до квартири. Свідок ОСОБА_10 товариш позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що остання, не маючи можливості потрапити до власного помешкання неодноразово зверталась до нього за допомогою. Сам він проживає у притулку. Позивач навідувалась до нього як відвідувач, після чого забезпечував останній місце для ночівлі. Неодноразово він чув від позивача, що її мачуха не надає доступу до квартири. Згідно результатів перевірки правоохоронними органами звернень позивача ОСОБА_2 щодо протиправних дій відповідача ЄО № 9420 від 28.04.2016р., відповідач в письмових поясненнях вказала, що позивач у 2008 році знята з реєстрації, а питання спадщини, яку вона отримала після смерті батька розглядається в судовому порядку. Доказів про відсутність у позивача перешкод в користуванні власністю в ході проведення перевірки здобуто не було. Практично аналогічними є результати перевірки таких самих звернень іншого співвласника позивача ОСОБА_3, про що правоохоронним органами складено висновки ЄО № 1453 від 02.03.2013р. та ЄО № 10496 від 13.05.2016р. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачу ОСОБА_2 з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні власністю часткою квартири № 46 на вул. Личаківській, 112 у м. Львові, які проявляються у тому, що остання через протиправні дії відповідача не має доступу до цієї квартири. Через відсутність доказів протилежного, з метою захисту абсолютного права власності позивача ОСОБА_2, суд знаходить обґрунтовану вимогу про її вселення у квартиру та зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні нею, через що вказану вимогу задовольняє в повному обсязі. У звязку з цим, обґрунтованою, однак такою, що підлягає до часткового задоволення слід визнати вимогу про стягнення моральної шкоди. На переконання суду, протиправні дії відповідача, факт вчинення яких слід вважати доведеним, і які полягають у позбавленні позивачів права власності, яке за своїм характером є абсолютним, вкрай негативно вплинуло на останніх, спричинило у них виключно негативні емоції, душевні страждання та переживання. Позивач ОСОБА_2 у звязку з чим була позбавлена гарантованого ст. 47 Конституції України права на житло. Однак, розмір моральної шкоди обрахований позивачами до стягнення, на думку суду, є завищеним, і не відповідає засадам розумності та справедливості. Суд не може погодитись з аргументами позову про те, що перебування квартири в такому стані змушувало жити позивача під загрозою виселення. В даному випадку, суд не вбачає обставин невизначеності житлового питання. Таким чином, аналізуючи докази в справі, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення суми завданої моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, і матеріальний еквівалент такої шкоди, який на користь позивача ОСОБА_2 становить 5 000 грн., а на користь іншого співвласника позивача ОСОБА_3 1000 грн. буде відповідати вимогам розумності і справедливості та обєктивно відповідатиме характеру та обсягу їх страждань. Інші вимоги позовної заяви до задоволення не підлягають. Так, як уже зазначалось вище, одним із спадкоємців майна ОСОБА_8, якому на праві приватної власності належала квартира № 46 на вул. Личаківській, 112 у м. Львові є відповідач. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004 р. визначений Главою 87 Книги Шостої ЦК України. Доказів про те, що відповідач одержала свідоцтво про право на спадщину в матеріалах цивільної, а також спадкової справ відсутні. Однак, ця обставина не виключає належності відповідача права на спадщину. В такому випадку, спадкоємець, який зволікає з отриманням свідоцтва про право на спадщину не може бути визнаний таким, що втратив право користування майном відносно якого такий спадкоємець володіє субєктивним правом на набуття права власності. Тому, вимоги про позбавлення відповідача права користування квартирою, її виселення та зняття з реєстрації не підлягають задоволенню. Аналогічно, не підлягає до задоволення вимога про виселення будь-яких інших осіб, які проживатимуть в квартирі на момент її виселення, оскільки належними та допустимими доказами не доведено факт незаконного проживання в цій квартирі невідомих осіб. У випадку, якщо така обставина після вселення знайде своє підтвердження, позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, які чинитимуться з боку таких осіб. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, її також слід залишити без задоволення. Позиція сторони позивачів про те, що після вселення вимога про стягнення заборгованості буде предявлення до них є безпідставною, оскільки споживачем, який за правилами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» несе обовязок з оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до визначення, що міститься в ст. 1 цього Закону визнається фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Тому, дану вимогу також слід залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній своїй частині обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, а тому рішення суду в цілому підлягає скасуванню.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не спростовано позивачі є співвласниками (кожна по 1/4 частині) спірної квартири №46 в будинку №112 на вул. Личаківській в м.Львові. Так, позивач ОСОБА_2В набула таке право на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 7-8) після смерті ОСОБА_8 від 28.04.2016 р. ОСОБА_3 ж набула таке право на підставі договору дарування ? частини приміщення квартири спільного заселення від 13.05.2016 року (а.с. 10).

Як вбачається із змісту позовної заяви та уточненої позовної заяви позивачі звернулися в суд з позовом у якому просили: примусово вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 та зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні даною квартирою№ 46 в будинку № 112 по вул. Личаківській у м. Львові; позбавити ОСОБА_5 права користування квартирою № 46 в будинку № 112 по вул. Личаківській у м. Львові шляхом виселення її та будь-яких інших осіб, які проживають в ній на стадії виконання рішення; зняти з реєстрації місця проживання у ДМС ОСОБА_5 за адресою м. Львів, вул. Личаківська, 112/46; стягнути з ОСОБА_5 заборгованість по комунальних послугах у розмірі 2004,74 грн. та моральну шкоду на корить ОСОБА_2 в розмірі 15 000 грн., на користь ОСОБА_3 в розмірі 10 000 грн.

При цьому у позові позивачі вказують на перешкоди щодо користування спірною квартирою однак на спосіб їх усунення для неї вказує лише позивач ОСОБА_2 А саме вказує про усунення таких у спосіб її вселення. Інший позивач ОСОБА_3 про спосіб усунення перешкод у користування їй спірною квартирою не вказує.

Зважаючи на вказане вимога позивача ОСОБА_2 про усунення їй перешкод у користуванні квартирою шляхом її вселення у вказане житлове приміщення є підставною та підлягала до задоволення, враховуючи, що вона як співвласник квартири має право на користування, проживання у такій, а відповідач протиправно їй чинить перешкоди у цьому з 28.04.2016 року (часу видання їй свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію такого права в реєстрі речових прав на нерухоме майно а.с. 7-8, на підставі чого її право власності слід вважати встановленим та таким, що підлягало реалізації) зважаючи на те, що до цього часу її право слід вважати не було оформлено у встановленому законом порядку. Що стосується доводів скарги про недоведеність наявності у позивача ОСОБА_2 створених відповідачем перешкод у користуванні квартирою, то такі спростовуються такими доказами, що взяті до уваги судом в їх сукупності. Поясненнями допитаних в суді першої інстанції свідків, що ствердили про перешкоди, які чинить відповідач позивачу ОСОБА_2, матеріалами перевірок заяв ОСОБА_2 Личаківським ВП ГУНП у Львівській області з приводу перешкод у неї у користуванні належною їй часткою у спірній квартирі від 28.04.2016 року ЄО №9420 та 28.05.2016 року ЄО №12032, що містяться в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що відповідачем створюються позивачу ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою з 28.04.2016 року (часу реєстрації за нею права власності на частину квартири), зважаючи на те, що вказана позивач не має постійного місця проживання та місця реєстрації слід вважати, що позбавленням її права на проживання у спірній квартирі (єдиному для неї житлі) їй заподіяна і моральна шкода. Така, полягає у необхідності для неї терпіти незручності, повязані із відсутністю місця проживання, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя шляхом підшукування житла, влаштування тимчасового побуту, неможливість забезпечення належною мірою своїх елементарних життєвих умов, тощо. Однак, зважаючи на те, що період вказаних страждань не слід вважати надмірним, а саме такий триває з 28.04.2016 року та з позовом до суду позивач звернулась 6.07.2016 року слід вважати визначений судом першої інстанції розмір суми, що необхідно стягнути для відшкодування завданої вказаному позивачеві моральної шкоди завищеним та зменшити до 1000 грн. Вказане слід вважати відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Рішення ж суду про задоволення вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою без конкретизації способу усунення таких не слід вважати підставним, таким, що відповідає вимогам закону та може бути виконане, а тому підлягає скасуванню. Крім цього, як ствердила позивач ОСОБА_3 вона має постійне місце проживання у м.Києві де працює та вона в більшій мірі вболіває як тітка за інтереси ОСОБА_2, яка фактично потребує житла та усунення перешкод у користуванні спірним житлом та при усуненні перешкод ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом її інтереси будуть фактично захищені.

Крім цього, слід вважати, що рішення суду і у частині стягнення на користь ОСОБА_2 Е,Р. моральної шкоди є таким, що підлягає скасуванню, оскільки вказаним позивачем не наведено в чому саме полягає завдана їй моральна шкода відповідачем та визначений вказаним відповідачем розмір такої. Її переживання за племінницю через неможливість її вселення в спірну квартиру не слід вважати завданою їй відповідачем моральною шкодою.

Зважаючи на вказане рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов слід задовольнити частково.Усунути перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою шляхом її вселення у вказане житлове приміщення. Також, слід стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Відповідно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги слід розподілити судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Головне управління державної міграційної служби у Львівській області про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою, позбавлення права користування шляхом виселення, зняття з реєстрації місця проживання, стягнення заборгованості за комунальні послуги, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою №46 в будинку №112 на вул. Личаківській в м.Львові шляхом її вселення у вказане житлове приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1102,4 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 826,8 грн. судового збору недоплаченого при поданні позовної заяви. Стягнути з ОСОБА_3 1378 грн. судового збору недоплаченого при поданні позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 521,76 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 340,75 грн. витрат, повязаних із залученням свідка.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 1091,37 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 606,32 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11