Справа № 299/660/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 04 жовтня 2016 року за позовом представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 04 жовтня 2016 р. у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про повне задоволення позову. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що позивач обрав вірний спосіб захисту свого права. Зазначає, що суд у своєму рішенні допустив припущення щодо фактичної готовності здачі будинку в експлуатацію, а нездача будинку в експлуатацію не позбавляє позивача права на його поділ.

У письмових запереченнях і в судовому засіданні представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції визнав, що спірний будинок є обєктом реконструкції, його перебудовані частини фактично готові до здачі в експлуатацію, а тому розглядати його лише як будівельні матеріали неправомірно. Встановити ж ступінь готовності будинку та можливість виділення часток у ньому суд неможливо через відмову сторін у проведенні експертизи, а вимога про визнання права власності сторін на обєкт незавершеного будівництва не заявлялася.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Предметом позову є визнання за сторонами права власності на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Чехова, 4, у м. Виноградові загальною площею 144.4 кв. м, житловою 66.9 кв. м, і допоміжною 77.5 кв. м як спільного сумісного майна подружжя (а.с.2-6).

Установлено та не заперечується, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.05.1989 р. по 06.02.2015 р. (а.с.13-14).

ОСОБА_4 із 2008 р. була одноосібним власником житлового будинку з надвірними побудовами № 4 по вул. Чехова в м. Виноградові загальною площею 50.1 кв. м і житловою 23.2 кв. м (а.с.11). Рішенням виконкому Виноградівської міської ради від 25.01.2011 р. ОСОБА_4 надано дозвіл на реконструкцію указаного будинку без зміни функціонального призначення та надбудову мансардного поверху (а.с.15). Був підготовлений робочий проект реконструкції із надбудовою (а.с.9-10), 05.02.2011 р. виданий будівельний паспорт (а.с.20), а 22.12.2015 р. виготовлений технічний паспорт (а.с.17-19). Згідно з довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» № 646 від 22.12.2015 р. житловий будинок № 4 по вул. Чехова в м. Виноградові будівництвом завершений: загальна корисна площе такого складає 144.4 кв. м, житлова 66.9 кв. м (а.с.16).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 19.01.2015 р. ринкова вартість будівельних матеріалів, які використані для будівництва вказаного житлового будинку та допоміжних споруд складає 85382 грн. (а.с.22, 126-137).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "об'єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: "об'єкт незавершеного будівництва" (стаття 331), "об'єкт будівництва" (статті 876, 877, 879 - 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, чоловіка, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний обєкт по суті є незавершеним будівництвом, а згідно з указаними правовими висновками ВСУ визнання права на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку потребується у разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва.

Між тим, вимога про визнання права власності сторін на обєкт незавершеного будівництва не заявлялася.

Окрім того, в разі визнання права власності на матеріали чи обладнання суд у своєму рішення мав би зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (постанова та ВСУ у справі № 6-388цс15), однак такі позивачем конкретно не заявлені.

Доводи апеляційної скарги щодо питання способу захисту порушених прав (визнання права власності на будівельні матеріали, а не визнання права на незавершене будівництво) не заслуговують на увагу як підстава для скасування оскарженого рішення із огляду на вказані правові позиції ВСУ. При цьому не заперечується, що позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України).

Твердження ОСОБА_2 про помилковість висновку суду першої інстанції щодо технічного стану готовності спірного обєкту суперечать обставинам справи та спростовуються письмовими доказами, зокрема: технічним паспортом, виготовленим на замовлення самого позивача та довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» № 646 від 22.12.2015 р.

Решта доводів апеляційної скарги стосуються питання поділу незавершеного будівництвом будинку, що не є предметом вимог і правового аналізу судом.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2.Рішення Виноградівського районного суду від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: