Справа № 360/2101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого - судді Стасенка Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Клопот О.О.,

заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт.Бородянка Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 27 вересня 2017 року її мати ОСОБА_2 померла в місті Ялта Автономної Республіки Крим, яке на даний час відноситься до тимчасово окупованої території, а тому видане там лікарське свідоцтво про смерть матері не приймається до відому на іншій території України.

Просила встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка настала 27 вересня 2017 року в місті Ялта Автономної Республіки Крим.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 свою заяву підтримала і викладене підтвердила, пояснивши, що її мати ОСОБА_2 останніх пять років проживала в неї в м.Алушта і померла внаслідок гіпертонічної хвороби 27 вересня 2017 року в лікарні м.Ялта, про що було видано відповідне свідоцтво. Тіло матері вона перевезла в Бородянський район і поховала в с.Микуличі.

Заінтересована особа Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, повідомила про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу.

Вислухавши показання заявниці ОСОБА_1, допитаної під присягою, показання свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії ЕЕ №436143, виданого Алуштинським МВ ГУ МВС України у Криму 30 березня 2001 року, заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Тульчин Вінницької області, з 15 серпня 1986 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народилася 24 березня 1962 року в місті Тульчин Вінницької області і її матірю є ОСОБА_2.

Як убачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (після одруження ОСОБА_3) ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 11 червня 1986 року в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за №2528.

Як убачається з копії лікарського свідоцтва про смерть серії 35 №041095 від 28 вересня 2017 року, виданого Ялтинською міською лікарнею №1 Міністерства охорони здоров'я Республіки Крим, 27 вересня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1, померла в Ялтинській міській лікарні №1 міста Ялта Республіки Крим, внаслідок гіпертонічної хвороби.

Відповідно до копії довідки лікаря-патологоанатома ОСОБА_7, тіло померлої ОСОБА_2 забальзамовано, та надано дозвіл на транспортування в цинковому контейнері.

Як убачається з копії довідки індивідуального підприємця ОСОБА_8, ним було проведено запаювання цинкової труни з тілом померлої ОСОБА_2 без сторонніх вкладень.

Відповідно до копії довідки про дозвіл на вивіз тіла, виданого Територіальним відділом по місту ОСОБА_9 управління Федеральної служби по нагляду в сфері захисту прав споживачів та благополуччя людини від 02 жовтня 2017 року за №25, на підставі медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 041095, дозволено вивіз тіла ОСОБА_2 автотранспортом.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтвердили, що ОСОБА_2 27 вересня 2017 року померла в лікарні міста Ялта і вони її поховали на кладовищі в с.Микуличі Бородянського району Київської області.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

За правилами ст.1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також враховуючи значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду ґрунтується на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку.

Оцінюючи досліджені докази, суд вважає підтвердженим і таким, що підлягає встановленню факт, що ОСОБА_2 померла в місті Ялта Автономної Республіки Крим 27 вересня 2017 року, що за правилами ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,підлягаєнегайному виконанню.

Керуючись статтями 209, 212-215, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, і померла 27 вересня 2017 року вмісті Ялта Автономної Республіки Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Головуючий-суддяОСОБА_10