Справа № 307/1299/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 10 липня 2017 року по справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила :

У квітні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.05.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL-800/048/2007, згідно умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 03.05.2017.

До цього кредитного договору в подальшому його сторонами вносились зміни та укладались додаткові угоди.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № PCNL-800/048/2007 від 03.05.2007, до якого надалі ними було внесено зміни й укладено додаткові договори №1 від 24.04.2008, № 2 від 15.10.2010, за умовами яких ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належні їй домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1274 га, кадастровий номер :04:002:0082, які знаходяться у с. Бедевля, вул. Вайнагія, № 66.

Оскільки позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, Банк раніше звертався до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, за результатом розгляду якого рішенням Тячівського районного суду від 23.01.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за таким кредитним договором у розмірі 16048,06 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ становило 406716,35 грн., та судові витрати в сумі 610,72 грн.

Станом на 13.04.2016 заборгованість за кредитним договором становила 16048,06 доларів США: 13500,08 доларів США заборгованість за кредитом, та 2547,98 доларів США заборгованість за відсотками.

Посилаючись на дані обставини позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-800/048/2007 від 03.05.2007 звернути стягнення на предмет іпотеки домоволодіння площею 68,00 кв.м., та земельну ділянку площею 0,1274 га, кадастровий номер :04:002:0082, які знаходяться у с. Бедевля, вул. Вайнагія, № 66, шляхом продажу з прилюдних торгів.

Рішенням Тячівського районного суду від 10.07.2017 позов банку задоволено. З метою стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-800/048/2007 від 03.05.2007, яка становить 16048,06 доларів США і складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 13500,08 доларів США та заборгованості по відсотках у сумі 2547,98 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCNL800/048/2007 від 03.05.2007, а саме домоволодіння загальною площею 68 м.кв. та земельну ділянку площею 0,1274 га, які знаходяться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Бедевля, вул. Вайнагія 66, і належать ОСОБА_2. Спосіб реалізації предмета іпотеки визначено шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відстрочено виконання рішення до закінчення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют".

Позивач ПАТ «ОТП Банк» та іпотекодавець ОСОБА_2 дане судове рішення не оскаржували.

На це рішення подав апеляційну скаргу позичальник ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Зокрема зазначає, що заборгованість за кредитним договором уже стягується з нього (ОСОБА_1В.) на підставі рішення Тячівського районного суду від 23.01.2017 і виконавче провадження триває, тому звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійного стягнення боргу; реальна вартість іпотечного майна перевищує суму боргу, а суд не дослідив співмірності такої вартості із розміром боргу.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Банку рішення суду просив залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 235-235 «в»). Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, а отже, позиція сторін апеляційному суду відома, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.05.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL-800/048/2007, згідно умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 03.05.2017 (а.с. 8-15).

До цього кредитного договору в подальшому його сторонами було внесено зміни та укладено додаткові угоди: від 24.04.2008, від 20.02.2009, від 10.02.2010, від 10.02.2010, від 15.10.2010 (а.с. 16-25).

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № PCNL-800/048/2007 від 03.05.2007, до якого надалі ними було внесено зміни й укладено додаткові договори №1 від 24.04.2008, № 2 від 15.10.2010, за умовами яких ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належні їй домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1274 га, кадастровий номер :04:002:0082, які знаходяться у с. Бедевля, вул. Вайнагія, № 66 (а.с.196-207). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником майна - будинку та земельної ділянки, які передані в іпотеку (а.с.237-238).

Оскільки позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, Банк звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, за результатом розгляду якого рішенням Тячівського районного суду від 23.01.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за таким кредитним договором в розмірі 16048,06 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ становило 406716,35 грн., та судові витрати 610,72 грн. (а.с.184). Рішення набрало законної сили 02.02.2017. Як вбачається з вказаного рішення, Банком було визначено суму заборгованості станом на 13.04.2016 - 16048,06 доларів США, з яких: 13500,08 доларів США заборгованість за кредитом; 2547,98 доларів США заборгованість за відсотками.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки з метою стягнення заборгованості, визначеної станом на 13.04.2016 в сумі 16048,06 доларів США, з яких: 13500,08 доларів США заборгованість за кредитом; 2547,98 доларів США заборгованість за відсотками.

Таким чином, розмір заборгованості ОСОБА_1 встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Постановою головного державного виконавця Тячівського районного відділу державної виконавчої служби від 29.05.2017 відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 223). Проте згідно відомостей з Автоматизованої система виконавчого провадження будь-яких інших дій в рамках цього виконавчого провадження не проводилось (а.с.239).

Так, виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 по справі № 6-1080цс15.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів того, що сума заборгованості перед банком є іншою, ніж та, що зазначена у розрахунку позивача; не надано контррозрахунку та будь-яких відомостей щодо погашень боргу у процесі виконання боржником рішення Тячівського районного суду від 23.01.2017.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійного стягнення боргу є необґрунтованими.

Скаржником у встановленому процесуальному порядку не спростовано доводи позивача, на які банк посилався як на підставу своїх вимог, не наведено доводів і не подано належних і допустимих доказів на спростовання предявленого позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зважаючи на наявність у боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, розмір якої встановлено судовим рішенням та відповідачем не спростований, судова колегія вважає, що позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено правомірно.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, та зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15, суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В той же час, у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі N 6-1907цс16 зазначено, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Проте в рішенні суду першої інстанції початкову ціну предмета іпотеки в грошовому вираженні не встановлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Додатковим договором № 2 від 15.10.2010 до договору іпотеки № PCNL-800/048/2007 від 03.05.2007, за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя визначено загальну вартість предмета іпотеки 201173,34 грн., в т.ч. вартість земельної ділянки 15173,34 грн., та будинку 186000 грн. (а.с.207).

Стороною відповідача було подано суду Висновки про вартість оцінюваного майна ринкова вартість земельної ділянки 248404 грн., та ринкова вартість житлового будинку 679128 грн. (а.с.181, 182), в звязку з чим представник Банку у заяві від 29.05.2017 просив суд вказати початкову ціну реалізації майна виходячи з оцінки, наданої відповідачем (а.с.186-187).

Таким чином, зважаючи на те, що сторонами досягнуто згоди щодо початкової ціни реалізації, судова колегія вважає, що у рішенні суду слід вказати саме таку ціну.

Твердження про те, що вартість майна є більшою за суму боргу, не може бути взяти до уваги, оскільки у силу ч. 7 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» після реалізації предмета іпотеки і розподілу коштів від продажу, решта коштів повертається іпотекодавцю.

В той же час, оскільки судом першої інстанції відстрочено виконання рішення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і таке рішення суду Банком не оскаржено, судом також правомірно зазначено, що початкова ціна предмету іпотеки повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зважаючи на викладене, через неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини рішення словами: «але не менше 679128 грн. початкова ціна житлового будинку, та 248404 грн. початкова ціна земельної ділянки».

Доводи апеляційної скарги інших висновків суду не спростовують і судова колегія, враховуючи принцип диспозитивності, факт подання апеляційної скарги лише ОСОБА_1, не вбачає підстав скасування рішення суду

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 10 липня 2017 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення доповнити словами: «але не менше 679128 грн. початкова ціна житлового будинку, та 248404 грн. початкова ціна земельної ділянки».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: