Справа № 144/1599/16-ц
Провадження № 2/144/186/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Кошмелюк А.С.,

позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з 16 вересня 2010 року до 06 жовтня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу під час спільного проживання було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 Оскільки, відповідач ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватись житловим будинком, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину цього будинку з відповідною частиною господарських будівель та виділити йому в натурі цю 1/2 частину.

В січні 2017 року відповідач ОСОБА_4 подала до ОСОБА_1 зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_2, посилаючись на те, що вказаний будинок, хоча й придбаний в період шлюбу з ОСОБА_1, однак він придбаний виключно за рахунок особистих коштів ОСОБА_4, тому не може бути спільним майном подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 просить відмовити. Пояснив, що в 2010 році він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, спочатку вони проживали в с.Веселівка в будинку його батьків, а в 2013 році придбали будинок в смт Теплик. Будинок був придбаний за спільні кошти. Він виїздив на заробітки в м.Москву, його мати працює в Італії, за весь час переслала їм 8 000 євро. Кошти його мати висилала на ім'я ОСОБА_4, бо так було зручніше, оскільки його часто не було в Україні. Будинок вони придбали за 6 000 доларів, під час оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі вони з дружиною були разом.

Відповідач ОСОБА_4 заперечує проти позову ОСОБА_1, просить задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що будинок був придбаний за її особисті кошти, тому має бути визнано за нею право особистої приватної власності на це майно. Пояснила, що проживати в с.Веселівка було незручно через те, що її старша дитина пішла до школи в смт Теплик і кожен день її потрібно було відвозити на навчання. Вона підшукала в Теплику хату. Для придбання будинку вона збирала гроші, для цього міняла гривні на долари. Будинок було придбано за 55 тисяч гривень, з яких 10-15 тисяч складала її заробітна плата, 1 600 доларів(20 000 грн.) дав її батько, який обіцяв допомогти в придбанні будинку, а 30 000 грн. вона отримала як аліменти від батька старшої дитини ОСОБА_7. Під час їх спільного проживання ОСОБА_1 часто сидів вдома без роботи, з заробітків повертався без грошей, проти придбання будинку заперечував. Також, пояснила, що коли вони проживали в с.Веселівка в будинку батьків позивача, то вона здійснювала догляд за батьком ОСОБА_1, який хворів і потребував сторонньої допомоги. За цей догляд мати позивача платила їй, пересилаючи гроші з Італії. Також, вона витрачала кошти на лікування батька позивача.

Свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях пояснив в суді, що є рідним братом позивача. ОСОБА_9 з дружиною проживали в будинку батьків в с.Веселівка, його батько мав інвалідність, але обходив себе сам, отримував пенсію. Батько оплачував комунальні витрати, а харчувались вони разом. Брат їздив на заробітки в Москву, а мати з Італії висилала гроші на ОСОБА_4, бо вони збирали на будинок. Йому мати розповідала, що висилає гроші їм на будинок. Про те, що ОСОБА_4 доглядала за батьком, а мати їй за це платила, йому нічого не відомо. Батько не потребував сторонньої допомоги, він часто його навідував, допомагав ліками, а коли той помер, то за материні гроші організував його поховання.

Свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях пояснила, що в 2010 році ОСОБА_10 з ОСОБА_4 почали проживати в будинку батьків ОСОБА_11 в с.Веселівка. Батько сам себе обходив, а ОСОБА_4 варила їсти, прала. Мати позивача висилала гроші на ім'я ОСОБА_4, казала, що висилає їм гроші на хату.

Свідок ОСОБА_12 у своїх показаннях пояснила суду, що мати позивача давно працює в Італії, ОСОБА_11 з 2007 року працював в Москві. ОСОБА_11 з сім'єю жив в с.Веселівка до смерті батька. Батько хворів, але не настільки, щоб потребувати сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях пояснив, що він приїхав в 2008 році на заробітки в Москву, то ОСОБА_1 вже там працював, вони проживали в одній квартирі. Було, що він у нього позичив грошей, казав, що на хату. Потім розповідав, що купив хату в Теплику. Яку саме суму грошей позичив, вже не пам'ятає. Приблизно це було в 2012-2013 роках.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснив суду, що раніше він з ОСОБА_4 були в шлюбі, він є батьком ОСОБА_14. Він кожен місяць висилав гроші на дитину. Під час зустрічі з ОСОБА_4 вона повідомила, що потрібні гроші на будинок, назвала суму. Він погодився, оскільки в будинку мала проживати його донька. Він приїхав в Теплик і на нейтральній території передав ОСОБА_4 30 000 грн., а вона написала розписку, що отримала ці кошти як аліменти. Думає, що ці кошти ОСОБА_4 витратила на будинок.

Свідок ОСОБА_15 у своїх показаннях повідомив суду, що є батьком

- 2 -

ОСОБА_4. Зі слів доньки йому відомо, що мати ОСОБА_11 з Італії пересилала їй гроші за те, що вона доглядала за батьком ОСОБА_11. ОСОБА_4 підшукувала хату в Теплику, а коли знайшла, то радилась з ним. ОСОБА_7 аліменти не сплачував, дав на хату 30 000 грн.. Він особисто також давав доньці гроші на хату. За свої кошти він поставив вікна в будинку, зробив огорожу. ОСОБА_11 їздив на заробітки в Москву. Хата куплялась для дітей, купили її за 6 900 доларів, з яких він передав доньці 1 500, а ще 1 500 доларів пересилав. Вони робили ремонт в хаті, а проживали в с.Веселівка.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічному позові ОСОБА_4 необхідно відмовити, з огляду на таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб 16 вересня 2010 року у виконавчому комітеті Веселівської сільської ради Теплицького району, що підтверджується відповідним свідоцтвом(а.с.6).

Відповідно договору купівлі-продажу від 11 липня 2013 року ОСОБА_4 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_3 продаж було вчинено за 55 200 грн.(а.с.52-53).

При укладенні договору купівлі-продажу позивачем ОСОБА_1 було подано приватному нотаріусу Теплицького районного нотаріального округу Марчуку В.М., який посвідчував договір, заяву, за змістом якої він надав згоду дружині ОСОБА_4 на купівлю за ціною та на умовах на її розсуд житлового будинку з господарськими будівлями за спільні кошти(а.с.7).

Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 своїми підписами підтвердили, що ознайомлені з вимогами ст.60 Сімейного кодексу України щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 вказала, що нерухоме майно було придбане за її особисті кошти, які складались з таких сум: 10 000 грн - 15 000 грн. - її заробітна плата, 20 000 грн. - дав для придбання будинку її батько ОСОБА_15, 30 000 грн. - кошти, які вона отримала від ОСОБА_7 як аліменти на доньку ОСОБА_14.

За змістом ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Отже, та частина коштів, яка була вкладена в придбання спірного будинку, а саме 10 000 грн - 15 000 грн заробітної плати ОСОБА_4 є об'єктом права спільної сумісної власності і не можуть вважатись коштами, що належали особисто ОСОБА_4.

Щодо коштів в сумі 20 000 грн., які були надані на придбання будинку батьком позивача за зустрічним позовом ОСОБА_15, суд також вважає, що вони не є особистою власністю ОСОБА_4, оскільки суду не надано договору дарування цих коштів. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що кошти він надавав для придбання будинку для дітей.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України(в редакції, яка діяла на квітень 2013 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 надала суду копію розписки, яку вона написала 19 квітня 2013 року для ОСОБА_7, за змістом якої вона отримала від ОСОБА_7 гроші в сумі 30 000 грн. в рахунок отримання аліментів на придбання будинку по АДРЕСА_4, з метою забезпечення доньки ОСОБА_14 місцем проживання. Обставини передачі коштів та їх призначення для придбання житла для неповнолітньої ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_7. Однак, враховуючи положення ст.177 СК України, які регулюють порядок управління майном дитини, суд вважає, що батько дитини має право оспорити правочин, який був укладений без його згоди і не в інтересах неповнолітньої дитини, оскільки власником нерухомого майна за договором купівлі-продажу, в придбання якого були вкладені ці кошти, стала ОСОБА_4, яка на той час перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, що могло порушити майнові права дитини.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не доведено, що спірний житловий будинок не належить до об'єктів права спільної сумісної власності, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно висновку експерта №2-04/2017 судової будівельно-технічної

- 3 -

експертизи від 11 квітня 2017 року визначено два варіанти розподілу житлового будинку АДРЕСА_5 з приближеними до ? частками для кожної із сторін з влаштуванням окремих квартир(а.с.103-121).

Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області №70 від 26 червня 2017 року надано дозвіл на перепланування та переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_6 відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2-04/2017 від 11 квітня 2017 року(а.с.154).

Враховуючи викладене, а також, приймаючи до увагу думку позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4, з якою проживають двоє малолітніх дітей, суд вважає за необхідне виділити ОСОБА_1 в натурі частку із спільного майна відповідно до варіанту №2 висновку експерта №2-04/2017 від 11 квітня 2017 року, а саме: в частині будинку літера «А» та ганку літера «а1» приміщення загальною площею 33,2 кв.м., в тому числі: житлову 1-4 площею 13,30 кв.м., житлову 1-5 площею 19,90 кв.м., в господарських будівлях 1/2 частину сараю літ. «Б»(приміщення №1 та №2), вартістю 35 724 грн. 50 коп., що становить 48/100 частки; залишити у спільній сумісній власності у загальному користуванні опорні конструкції, дах та горище будинку, огорожу.

Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 4 500 грн. та сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 5 051 грн. 20 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1.

Щодо витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути в розмірі 10 240 грн., суд враховує наступне. Так, згідно положення частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно поданого розрахунку адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які представляли інтереси позивача ОСОБА_1, витратили на підготовку позовної заяви кожен три години та кожен з них витратив п'ять годин, приймаючи участь у судових засіданнях розгляду справи.

За наведених обставин розмір компенсації витрат на правову допомогу позивачеві ОСОБА_1 становить 6 400 грн. (1 600 грн. * 40% * 5 год.) * 2 = 6 400 грн.).

При цьому суд вважає, що позивачем не подано відповідних доказів того, що представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожен витратили по 3 год. на підготовку позовної заяви, тому оплата цього часу компенсації не підлягає.

Виходячи із цього, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню понесені витрати на загальну суму 11 451 грн. 20 коп.(6 400 грн. + 5 051 грн. 20 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку з відповідною 1/2 частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_4 Вінницької області та виділити ОСОБА_17 в натурі частку із спільного майна відповідно до варіанту №2 висновку експерта №2-04/2017 від 11 квітня 2017 року, а саме: в частині будинку літера «А» та ганку літера «а1» приміщення загальною площею 33,2 кв.м., в тому числі: житлову 1-4 площею 13,30 кв.м., житлову 1-5 площею 19,90 кв.м., в господарських будівлях 1/2 частину сараю лі. «Б»(приміщення №1 та №2), вартістю 35 724 грн. 50 коп., що становить 48/100 частки. Залишити у спільній сумісній власності у загальному користуванні опорні конструкції, дах та горище будинку, огорожу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в розмірі 1 406 грн. 50 коп..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 11 451 грн. 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 серпня 2017 року.

СУДДЯ