Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палладій Наталія Вікторівна, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття обтяження з предмета іпотеки та вилучення запису про обтяження, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно, зареєстрованої 03 вересня 2007 року за № 5588882 реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПалладійН.В., накладеного на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1675, об'єкт обтяження - садовий будинок НОМЕР_2 у Садовому товаристві «Роздолля» (далі - СТ «Роздолля») у м. Українка Обухівського району Київської області, власником якого є ОСОБА_3; зняття в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно, зареєстрованої 03 вересня 2007 року за № 5588964 реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., накладеного на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1675, об'єкт обтяження - земельна ділянка у СТ «Роздолля» у м. Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, власником якої є ОСОБА_3; вилучити з Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження - 5588692 іпотеку, зареєстровану 03 вересня 2007 року реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., накладену на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1674, щодо вищевказаних садового будинку і земельної ділянки.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 31 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, на забезпечення виконання зобов'язань за яким було укладено договір іпотеки від 31 серпня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, за яким остання як іпотекодавець передала в іпотеку банку садовий будинок НОМЕР_2 загальною площею 18,7 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Українка, Обухівський район, Київська область, СТ «Роздолля», та земельну ділянку площею 0,0911 га за тією самою адресою. На підставі вказаного іпотечного договору приватним нотаріусом внесено до Державного реєстру іпотек 03 вересня 2007 року запис про обтяження предмета іпотеки - вищевказаних садового будинку і земельної ділянки. 25 квітня 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. 06 вересня 2013 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено на підставі того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року встановлено, що позовна давність за вимогами до ОСОБА_3 як іпотекодавця за договором іпотеки сплила з 31 серпня 2012 року та встановлено факт припинення її зобов'язань за цим іпотечним договором, припинення іпотеки. Зазначила, що незважаючи на рішення суду ПАТ «Родовід Банк» відмовляється здійснити заходи щодо зняття обтяжень на належне їй нерухоме майно, а саме зняти заборону на нерухоме майно та вилучити нерухоме майно з реєстру іпотек.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно, зареєстрованої 03 вересня 2007 року за № 5588882 реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., накладеного на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1675, об'єкт обтяження - садовий будинок НОМЕР_2 у СТ «Роздолля» у м. Українка Обухівського району Київської області, власником якого є ОСОБА_3; зняття в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно, зареєстрованої 03 вересня 2007 року за № 5588964 реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., накладеного на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1675, об'єкт обтяження - земельна ділянка у СТ «Роздолля» у м. Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, власником якої є ОСОБА_3; вилучення з Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження - 5588692 іпотеку, зареєстровану 03 вересня 2007 року реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., накладену на підставі договору іпотеки від 31 серпня 2007 року № 1674, об'єкти обтяження: садовий будинок НОМЕР_2 та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться у СТ «Роздолля» у м. Українка Обухівського району Київської області, іпотекодавець - ОСОБА_3

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Родовід Банк» Куліш В.М. просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним вимогам процесуального права не відповідають.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що строк виконання основного зобов'язання і право пред'явити вимогу про його виконання настав 01 вересня 2009 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення банк звернувся у квітні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У зв'язку з цим суд вважав, що у ПАТ «Родовід Банк» на час розгляду цієї справи вже немає правових підстав для продовження перебування майна позивача під забороною відчуження (обтяженням).

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, ч. 1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).

Проте на вищевикладене не звернули достатньої уваги ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, у достатньому обсязі не дослідили умов іпотечного договору та не з'ясували питання щодо строку дії іпотечного договору, та виходячи з цього - правових підстав перебування спірного майна під забороною відчуження (обтяження).

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, порушили норми матеріального права, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак