Справа № 461/1497/16-ц
Провадження № 2/461/142/17
УХВАЛА

12.10.2017 року

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

секретаря Кузьми Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру, витребування житлового приміщення з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру, витребування житлового приміщення з чужого незаконного володіння. Спадковим майном є квартира АДРЕСА_1. У позові зазначено, що 11.11.2000 року померла ОСОБА_4, яка перед смертю, у 2000 році, все належне їй майно заповіла позивачеві. Однак, відповідач ОСОБА_2, маючи заповіт ОСОБА_4, складений у 1998 році, здійснив оформлення права власності на вказану квартиру на своє імя.

11.10.2017 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. Вимоги щодо забезпечення позову мотивовані тим, що ОСОБА_2 у травні 2016 року здійснив відчуження спірної квартири шляхом її продажу ОСОБА_3 Позивач вважає, що відчуження квартири здійснено відповідачем ОСОБА_2 з метою уникнення цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження.

Відповідач та інші учасники справи до суду для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалися.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно може бути реалізоване на момент виконання рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись у суд, позивач належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Виходячи із змісту позовних вимог, обраного способу забезпечення позову та зазначених причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, убачається прямий звязок між заявленими вимогами та способом забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру, витребування житлового приміщення з чужого незаконного володіння задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Снопківська, будинок 25 (двадцять пять), квартира 2 (два), що перебуває у власності ОСОБА_3.

Стягувач ОСОБА_1, адреса реєстрації: Львівська область, Жовківський район, с. Малі Підліски, вул. Чорновола, 37-Б.

Боржники ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1; ОСОБА_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Р.Юрків.