Справа № 199/4166/17
27 вересня 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Куземі О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КАМ», третя особа: Благодійний фонд «Сприяння безпеці дорожнього руху», про стягнення збитків, -
Позивач маючи у володінні автомобіль згідно абз.2 п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, вчинив правочин щодо укладення договору на зберігання автотранспорту на стоянці відповідача, тобто вчинив правочин з майном третьої особи. Вказаний правочин в подальшому був схвалений третьою особою шляхом видачі відповідного доручення позивачу від 01.03.2013. На підставі зазначеного договору на зберігання автотранспорту позивачу було надана перепустка №31 на право виїзду/в'їзду автомобіля НОМЕР_1, за адресою автостоянки: вул. Каруни, 2-А, м. Дніпро, завірену печаткою відповідача. Згідно з правилами на автостоянці відповідача, при в'їзді на автостоянку автомобіля, відповідачем видавалася особі перепустка, при виїзді з автостоянки особа здавала перепустку відповідачу.
В судове засідання представник позивача не зявився, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав письмову заяву.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомив.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.395 Цивільного кодексу України, речовими правами на чуже майно є право володіння. Право володіння є майновим правом і підлягає захисту нарівні з іншими речовими правами.
Позивач маючи у володінні автомобіль згідно абз.2 п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, вчинив правочин щодо укладення договору на зберігання автотранспорту на стоянці відповідача, тобто вчинив правочин з майном третьої особи. Вказаний правочин в подальшому був схвалений третьою особою шляхом видачі відповідного доручення позивачу від 01.03.2013.
Відповідно до абз.2 п.12 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115, володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком.
Згідно п.13 Правил зберігання, дозвіл на тимчасове зберігання транспортного засобу видається черговим приймальником, а на довготермінове - уповноваженою посадовою особою автостоянки.
Відповідно до п.14 Правил зберігання, володільцеві транспортного засобу, що користується послугами довготермінового зберігання, надається право на стоянку транспортного засобу в одному й тому ж місці. У разі потреби в зміні місця зберігання транспортного засобу, його переміщення провадиться за рішенням посадової особи, яка видала дозвіл на довготермінове зберігання.
Пункт 16 Правил зберігання, встановлює, що на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.
Згідно п.22 Правил зберігання, транспортний засіб може бути виданий іншій особі за умови пред'явлення оформленого відповідно до законодавства доручення власника та перепустки чи документа, що посвідчує особу одержувача транспортного засобу
Згідно п.21 Правил зберігання, транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу.
Відповідно до п.23 Правил зберігання, у разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу.
Відомості про пред'явлені документи заносяться до журналу обліку транспортних засобів.
Згідно з п.25 Правил зберігання, володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобов'язаний внести плату, одержати відповідну квитанцію (касовий чек) або перепустку.
Перепустка №31 видана відповідачем перебуває у розпорядженні позивача, що підтверджує, що автомобіль перебував на автостоянці. Пункт 21 Правил зберігання, не вимагає від одержувача автотранспортного засобу отримувати квитанцію (касовий чек) та не вимагає від одержувача автотранспортного засобу розписуватися кожного разу у журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, за наявності перепустки. Такий обов'язок лежить на поклажодавцеві тільки у випадку одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів.
Відповідно до ч.1 ст.977 Цивільного процесуального кодексу України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.
Згідно з правилами на автостоянці відповідача, при в'їзді на автостоянку автомобіля, відповідачем видавалася особі перепустка, при виїзді з автостоянки особа здавала перепустку відповідачу. Вказане правило відповідає абз.3 ч.2 ст.977 ЦК України, згідно якого прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).
Перепустка №31 видана відповідачем перебуває у розпорядженні позивача, що підтверджує, перебування автомобіля на автостоянці.
Згідно ч.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Частиною 1 ст.942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
Пунктом 1 ч.1 ст.951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;
Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1138,36грн.
Керуючись ст.ст. 11, 60, 77, 84, 88, 209, 212-215,224 ЦПК України, ст.ст. 625,1047-1049 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КАМ», третя особа Благодійний фонд «Сприяння безпеці дорожнього руху», про стягнення збитків,- задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КАМ» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1138,36грн.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя