Справа № 161/3559/17
Провадження № 2/161/1837/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді - Подзірова А.О., при секретарі - Кубяк О.В., з участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Борщівська районна державна адміністрація про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої особи без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Борщівська районна державна адміністрація про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої особи без згоди батька.

Свій позов мотивує тим, що ОСОБА_3 з 27.10.2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 12.03.2010 року. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4. 18.01.2013 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». Вказує, що їхній з відповідачем син ОСОБА_6 від народження хворіє наступними захворюваннями: дисфункція жовчного міхура, ацетонічний синдром, ювеніальний ідіоматичний сколіоз грудного відділу хребта, хронічний тонзиліт, аденоїди, додаткові хорди в лівому шлуночку та інші. Захворювання сина підтверджені заключенням ЛКК № 11 від 24 січня 2017 року поліклінічного відділу Борщівської районної лікарні та довідками Тернопільської обласної дитячої лікарні, де малолітній перебуває на обліку. Згідно висновку син потребує періодичного оздоровлення, морського клімату, водних процедур. 23.01.2017 року, 07.02.2017 р. та 10.02.2017 р. позивач зверталась до відповідача з проханнями надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Іспанії на лікування та оздоровлення. Проте, до цього часу дозвіл на виїзд батько дитині не надав.

Просить суд, надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жительці АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд за межі території України в її супроводі малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, громадянина України, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, м. АДРЕСА_2, строком з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року до Королівства Іспанія та стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення, зазначив, що він здійснював попередньо дії для надання згоди, але нотаріу йому усно відмовив, приїхати до м. Борщів для надання згоди в нього не було часу та можливості.

Представник третьої особи Борщівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 актовий запис № 1501 (а.с. 32 ).

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, актовий запис № 61 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області вбачається, що 31.03.2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 31 ).

Також встановлено, що неповнолітній син проживає з матір'ю - ОСОБА_3, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно заключення поліклінічного відділу Борщівської районної лікарні № 11 від 24.01.2017 р., ОСОБА_4 хворіє такими захворюваннями як дисфункція жовчного міхура, ацетонічний синдром, ювеніальний ідіоматичний сколіоз грудного відділу хребта, хронічний тонзиліт, аденоїди, додаткові хорди в лівому шлуночку та потребує періодичного оздоровлення, морського клімату, водних процедур (а.с. 14 ).

З витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 10165 Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні (а.с. 17-19), витягу з медичної карти № 7126 стаціонарного хворого Тернопільської обласної дитячої лікарні (а.с. 20), витягу з медичної карти № 6898 стаціонарного хворого ІІ педіатричного відділення Тернопільської обласної дитячої лікарні (а.с.21 ), виписки з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого поліклінічного відділу Борщівської районної лікарні (а.с. 22 ), довідок Борщівської центральної районної лікарні (а.с. 23, 24, 25, 26, 28, 29, 30) судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 хворіє наступними захворюваннями: дискінезія жовчних шляхів за гіпотонічним типом. Диспанкреатизм. Ацетонічний синдром (анамнестично). Плоско - вагульсна деформація нижніх кінцівок. Дизметаболічна нефропатія. Додаткові хорди лівого шлуночка. Група ЧТХ. Лімфаденопатія шиї. Аденоїди ІІ ст. Фімоз.

З огляду на ці обставини, позивач має можливість на поїздки з сином на лікування за кордон з метою проведення оздоровлення дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі території України до Королівства Іспанія для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України. Разом з тим, тимчасові виїзди дитини за межі України зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини в тому числі для оздоровлення.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не позбавляє відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною .

Крім того, виходячи з положень ст. 141СК України, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечує позивач.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., понесені позивачкою ОСОБА_3 підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215, ЦПК України, на підставі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд,

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жительці АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд за межі території України в її супроводі малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, громадянина України, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, м. АДРЕСА_2, строком з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року до Королівства Іспанія.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Подзіров А.О.