Справа № 2/243/2037/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
при секретарі Останькович А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є власниками житлового будинку №70 по вул. Гречка в м.Словянськ. ОСОБА_2 її колишній чоловік з яким рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2016 року, було розірвано їх шлюб. Останній не мешкає в її будинку з серпня 2015 року по теперішній час. Її неодноразові прохання про зняття ОСОБА_2 з реєстрації в її будинку не виконані, внаслідок чого вона вимушена звернутися з дійсним позовом до суду. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №70 по вул. Гречка в м. Словянськ.
В судове засідання позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. В минулому судовому засіданні зазначила, що з серпня 2015 року речі ОСОБА_2 складені в будинку окремо, кореспонденція на його імя не надходить та перешкод у користуванні вказаним будинком йому не чинять (а.с.37).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.32; 35; 36), про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №54576891 від 04.03.2016 року (а.с.9).
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.12.2011 року 1/2 вказаного будинку належить ОСОБА_4 (а.с.10), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с.11).
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-НО №580434, ОСОБА_3 народився 05.06.2014 року, в графі батьки зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.13).
Таким чином судом встановлено, що власниками будинку №70 по вул. Гречка у м. Словянськ є ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_3
Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_1 в будинку №83 по вул. Гречка та їй достовірно відомо, що ОСОБА_2 мешкав там раніше, але вже близько двох з половиною років він не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Їй відомо, що останній виїхав на заробітки і більше вона його не бачила.
Свідок ОСОБА_7 зазначила, що вони з родиною ОСОБА_2 стали сусідами близько чотирьох років тому та їй достовірно відомо, що ОСОБА_2 виїхав в серпні 2015 року до Російської Федерації та по теперішній час не мешкає за місцем своєї реєстрації.
Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
ОСОБА_5 до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
ОСОБА_5 зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 70, розташованим за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Гречка.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8