Справа № 128/530/17
19 квітня 2017 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Жигаровій Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 грудня 2016 року, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2210, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області. Право власності на даний будинок зареєстровано належним чином, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 77188558 від 27.12.2016 року. Згідно рішення Ільківської сільської ради вулицю ОСОБА_8 в с. Рівець Вінницького району Вінницької області було перейменовано на вулицю Українську. В зазначеному житловому будинку № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області зареєстровані також і відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які з 2012 року в будинку постійно не проживають. Так, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в 2012 році вибули на постійне місце проживання в Вірменію. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вибули в 2012 році на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Речей відповідачів в будинку немає. Усі відповідачі являються родичами продавця будинку ОСОБА_9. Ці факти підтверджуються актом, затвердженим Ільківською сільською радою від 21 лютого 2017 року. Таким чином, фактично відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають в належному на праві власності ОСОБА_1 житловому будинку № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області з 2012 року і по даний час, речей їх в будинку немає, тобто більше одного року. Плату за землю, а також за комунальні послуги відповідачі також з цього часу не вносять.
В звязку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_10 не зявилися, проте подали через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позов підтримують повністю та просять задоволити, розгляд справи провести у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявилася, про день та час слухання справи була повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявилася, про день та час слухання справи була повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Відповідач ОСОБА_5 до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Відповідач ОСОБА_6 до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 грудня 2016 року, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2210, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області. Право власності на даний будинок зареєстровано належним чином, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 77188558 від 27.12.2016 року (а.с.9-11).
В зазначеному житловому будинку № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області зареєстровані також і відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які з 2012 року в будинку постійно не проживають (а.с.4-5).
Відповідно до Акту фактичного проживання від 21.02.2017 року затвердженого Ільківським сільським головою, за результатами проведеного обстеження фактичного проживання встановлено: - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично з липня 2012 року за даною адресою не проживають, власних речей у даному будинковолодінні не мають, зі слів родичів вибули на проживання в Вірменію; також встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично з липня 2012 року за даною адресою не проживають, власних речей у даному будинковолодінні не мають, зі слів родичів вибули на проживання в Російську Федерацію (а.с.6).
Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Зокрема, у відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).
У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в звязку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в звязку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду.
Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачкою на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відтак, суд констатує той факт, що відповідачі не були позбавлені можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить ОСОБА_1 яку проігнорували.
Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами.
При вирішенні даного спору суд також враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на правовому висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
При цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.
За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.
В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки, судом було встановлено, що відповідачі з 2012 року по теперішній час не проживають в будинку належному позивачу та встановлено факт того, що вибули з будинковолодіння по своїй волі та намагання повернутися до будинку не було.
Тому, суд вважає, що необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з врахуванням особи відповідача, яка виникає у позивача також слід розцінювати, як обмеження у вільному використанні будинковолодіння. Звуження прав позивача також полягає у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідача з реєстрації.
Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач довів належними доказами підставу для визнання відповідачів таким, що втратили право на користування його житловим приміщенням будинковолодінням за адресою: с. Рівець, вул. Українська (колишня ОСОБА_8), Вінницького району, Вінницької області, так як вони не проживають в будинку більше шести місяців без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до повного задоволення.
Стягнення судових витрат позивач не вимагає.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 346, 347, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 155 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. Українській (колишня вулиця ОСОБА_8) в с. Рівець Вінницького району Вінницької області.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя І.А. Ганкіна