Провадження № 6/761/484/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши подання Старшого Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошника К.А. про примусове входження до житла боржника, -

в с т а н о в и в :

Старший Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошник К.А. (далі - Державний виконавець) 01 серпня 2017 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із поданням про примусове входження до житла боржника ОСОБА_2, а саме у квартиру АДРЕСА_1, для подальшого проведення виконавчих дій.

Подання розглядається судом без виклику сторін та заінтересованих осіб.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що вказане подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом статті 376 Цивільного процесуального кодексу України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2009 року з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2008 року і до досягненню дитиною повноліття (а.с. 54-55).

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року Державним виконавцем відкрито виконавче провадження, на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2009 року з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2008 року і до досягненню дитиною повноліття (а.с. 29-30).

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, Державним виконавцем не надано доказів щодо отримання ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим суд критично оцінює вказане подання в частині щодо того, що боржник чинить перешкоди у входженні до житла.

Відповідно до частини 1 статті 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про наявність у Боржника іншого житла, суд знаходить, що вона підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин, суд знаходить подання таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 376 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні Старшого Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошника К.А. про примусове входження до житла боржника - в і д м о в и т и.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ: