У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного стоматологічного медичного об'єднання Житомирської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 12 вересня 1994 року він працював на посаді завідуючого зуботехнічною лабораторією у Житомирському обласному стоматологічному медичному об'єднанні Житомирської обласної ради. З 08 січня 2016 року він звільнений з посади завідуючого зуботехнічною лабораторією у зв'язку зі скороченням посади з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки звільнений раніше ніж відбулося скорочення посади. Крім того, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» передбачено, що посада завідуючого зуботехнічною лабораторією (завідуючого виробництвом), що утримується на госпрозрахунку або за рахунок спеціальних коштів, установлюється в кожній поліклініці.

Вважаючи, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивач просив поновити його на посаді завідуючого зуботехнічною лабораторією у Житомирському обласному стоматологічному медичному об'єднанні Житомирської обласної ради та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 січня по 29 січня 2016 року у розмірі 2 174 грн 28 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення попередніх судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, зокрема, скорочення посади завідуючого зуботехнічною лабораторією у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, позивач з дотриманням порядку та строків, передбачених ст. 49-2 КЗпП України, був попереджений про наступне звільнення, йому була запропонована інша посада - зубного техніка, від якої позивач відмовився, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання трудового договору з позивачем з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Такі висновки попередніх судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків попередніх судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова