Номер провадження: 22-ц/785/4596/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні, зобов'язання звільнити торгівельний павільйон та квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 31 березня 2017 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у червні та грудні місяці позовом, в якому остаточно просив зобов'язати відповідачів: 1) не перешкоджати йому у користуванні торгівельним павільйоном НОМЕР_1, який розташований за адресою - АДРЕСА_1; 2) звільнити належний йому торгівельний павільйон НОМЕР_1, який розташований за адресою - АДРЕСА_1; 3) не перешкоджати йому в користуванні квартирою АДРЕСА_2; 4) звільнити квартиру АДРЕСА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що згідно з нотаріально посвідченими договорами дарування від 28 серпня 2009 року, укладеними між ним та його сином - ОСОБА_7, зареєстрованими у реєстрі за № 1091 та № 1092, він є власником торгівельного павільйону НОМЕР_1, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 (далі - Торговельний павільйон), та квартири АДРЕСА_2 (далі - Квартира). Вказані об'єкти нерухомості він надав в користування своєму сину ОСОБА_7. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, а відповідачі без його згоди здійснюють підприємницьку діяльність у торгівельному павільйоні та користуються квартирою. На його усні та письмові вимоги звільнити вказані об'єкти нерухомості відповідачі не реагують. Дії з боку відповідачів перешкоджають в повній мірі реалізовувати його права щодо вказаних об'єктів нерухомості.

У червні 2015 р. до суду з позовом звернулася ОСОБА_5, в якому з врахуванням неодноразових уточнень у серпні 2015 р., березні, квітні 2016 р., лютому 2017 р. остаточно просила: 1) встановити факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу в період з 1991 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 28.08.2009 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В., реєстраційний № 1092; 3) визнати за нею право спільної сумісної власності на ? ч. квартири АДРЕСА_2; 4) визнати недійсним договір дарування торговельного павільйону НОМЕР_1, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, укладений 28.08.2009 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В., реєстраційний № 1091; 3) визнати за нею право спільної сумісної власності на ? ч. торговельного павільйону НОМЕР_1, розташованого за адресою - АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 свої вимоги мотивувала тим, що з 1991 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона разом із своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю, вела спільне господарство, фактично знаходячись у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

20.10.1995 р. ОСОБА_7 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. В цій квартирі вона, її син та ОСОБА_7 проживали разом, були зареєстровані в ній. 02.02.2000 р. вона придбала квартиру АДРЕСА_4. Спільними зусиллями вони разом об'єднали вказані дві квартири в одну.

За рахунок сумісної праці вона разом з ОСОБА_7 придбала торговельний павільйон НОМЕР_1, розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Вищевказані квартира та торговельний павільйон належали їй та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності. 28.08.2009 р. ОСОБА_7 без її згоди уклав договори дарування вищевказаного нерухомого майна з ОСОБА_4.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.06.2015 р. провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності було об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні, зобов'язання звільнити торгівельний павільйон та квартиру.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.03.2017 р. позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності залишена без розгляду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.03.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_7 у користуванні торгівельним павільйоном НОМЕР_1, який розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити належний ОСОБА_7 торгівельний павільйон НОМЕР_1, який розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_7 в користуванні квартирою АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити належну ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що йому достовірно не відомо про проживання його сина разом з відповідачкою однією сім'єю. ОСОБА_5 у заяві нотаріусу від 28.08.2009 р. вказувала, що на момент набуття права власності на квартиру АДРЕСА_4 вона у шлюбі не знаходилася, ні з ким однією сім'єю без реєстрації шлюбу не проживала. Апелянт не надала доказів щодо форми та ступеню її участі у придбанні спільної сумісної власності із померлим сином. Не надано письмової угоди з померлим сином про створення спільної сумісної власності. Не доведено і факту здійснення перебудови двох квартир в одну у період спільного проживання з сином. Оскільки син у шлюбі на час укладення договорів дарування не перебував, то нотаріус правомірно не вимагав письмової згоди іншого подружжя на відчуження майна.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що він є обґрунтованим (а. с. 195 - 198).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що на час розгляду справи на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 28 серпня 2009 року, укладеними між позивачем та його сином ОСОБА_7, зареєстрованими у реєстрі за № 1091 та № 1092 відповідно, позивач - ОСОБА_4 є власником торгівельного павільйону НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 2, а. с. 103 - 104 зворотня сторона).

Договори дарування квартири та торгівельного павільйону в установленому законом порядку не оспорені та не визнані недійсними.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами, передбаченими ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивач є власником спірного нерухомого майна, відповідачі без відповідної правової підстави користуються належним позивачу майном, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що спірне майно було придбано у період її проживання разом з сином позивача - ОСОБА_7 однією сім'єю, а тому є спільним сумісним майном, колегія суддів не приймає до уваги оскільки не надано рішення суду про встановлення такого факту, визнання спірного майна об'єктом спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова