АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5370/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1248/17Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою голови правління автогаражного колективу "Енергія" Галая Олександра Володимировича та його представника Гуйвана Петра Дмитровича на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2017 року у справі за позовом автогаражного колективу "Енергія" до ОСОБА_4, треті особи: Полтавська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про знесення самочинного будівництва.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року автогаражний колектив «Енергія» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення про знесення самочинно збудованого ОСОБА_4 індивідуального гаражу, розташованого впритул до території автогаражного колективу «Енергія» по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджувалося, що самочинне зведення відповідачем індивідуального гаражу порушує законні права та інтереси автогаражного колективу як користувача суміжної земельної ділянки, оскільки під час будівництва гаражу відповідач незаконно демонтував частину огорожі території автогаражного колективу, незаконно користується електромережею автогаражного колективу, а також - територією для проїзду до свого незаконно збудованого гаражу.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2017 року позов автогаражного колективу «Енергія» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі голова правління автогаражного колективу "Енергія" Галай О.В. та його представник Гуйван П.Д., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що суд першої дав неправильну оцінку доказам, якими підтверджується факт порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок самочинного будівництва відповідачем гаражу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору оренди землі від 16 лютого 2012 року автогаражний колектив "Енергія" орендує земельну ділянку площею 3 770 кв.м. для експлуатації та обслуговування гаражів, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є членом автогаражного колективу "Енергія", до складу якого входить 62 члени колективу, а головою правління є Галай О.В.. (а.с.69)

Згідно витягу з протоколу №5 зборів уповноважених членів автогаражного колективу «Енергія» від 15.05.2014 року члену колективу ОСОБА_5 надано згоду на тимчасове демонтування огорожі та користування під час забудови проїжджою частиною території колективу при умові надання до Правління колективу копій дозвільних документів на будівництво і дотримання чистоти та порядку на проїжджій частині кооперативу (а.с.26)

Відповідно до листа виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради за № 202-32/1372 від 02.10.2014 року під час обстеження території автогаражного колективу ознак виконання робіт з будівництва гаражу за адресою: АДРЕСА_1 не виявлено. Дозвіл на будівництво гаражу ОСОБА_4 не надавався (а.с.4)

Сторонами не заперечується, що відповідачем ОСОБА_4 на земельній ділянці, власником якої являється територіальна громада м.Полтави, поряд із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 здійснено самочинне будівництво.

Згідно листа Інспекції ДАБК у Полтавській області № 7/16-03/1-15/55 від 09.12.2014 року Департаментом спільно з представниками органу місцевого самоврядування та МВС України в Полтавській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої виявлено збудований гараж поруч із земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Особу суб'єкта містобудування під час перевірки не встановлено та направлено лист до органів внутрішніх справ щодо встановлення особи та примусового приведення суб'єкта містобудування до Департаменту (а.с.53).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту порушення своїх прав та законних інтересів внаслідок самочинної побудови ОСОБА_4. індивідуального гаражу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Наведені правові висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України № 6-180 цс14 від 19 листопада 2014 року.

Таким чином, при вирішенні цього спору суд на підставі належних і допустимих доказів (ст..58, ст..59 ЦПК України) має встановити факт порушення прав та (чи) законних інтересів позивача внаслідок самочинного зведення відповідачем гаражу на суміжній земельній ділянці. При цьому за змістом ст..376 ЦК України знесення самочинного будівництва як крайній захід впливу на порушника може бути застосований у разі, якщо сам факт існування та (чи) експлуатація об'єкта самочинного будівництва унеможливлює цільове використання суміжної земельної ділянки або ж суттєво знижує можливість використання земельної ділянки за цільовим призначенням, або ж унеможливлює чи суттєво знижує можливість реалізації інших прав, пов'язаних з використанням суміжної земельної ділянки. Такий висновок узгоджується з приписами ст.. 16, ст..19 ЦК України, згідно яких обраний спосіб захисту має відповідати змісту права, яке порушується, характеру дій, якими воно порушується, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

В обґрунтування факту порушення своїх прав та законних інтересів автогаражний колектив «Енергія» послався на такі факти: під час самочинного будівництва ОСОБА_4 зрізав частину паркану автогаражного колективу, він незаконно користується електромережею автогаражного колективу, а також - територією автогаражного колективу для доступу до самочинно збудованого гаражу.

У підтвердження факту незаконного користування електромережею автогаражного колективу позивачем всупереч ст..10, ст..60 ЦПК України не надано жодного доказу. Окрім того, позивач не позбавлений можливості в порядку ст..19 ЦК України вжити заходи самозахисту порушеного права, якщо таке має місце.

З аналогічних підстав не можна визнати обґрунтованими посилання на використання ОСОБА_4 території автогаражного колективу для доступу до свого гаражу з урахуванням також тієї обставини, що він є членом цього автогаражного колективу.

Що стосується зрізаної частини паркану, то ОСОБА_4 вчинив ці дії з дозволу автогаражного колективу (а.с.26 зворот), проте не виконав умов, за яких йому такий дозвіл був наданий.

Оцінюючи усі ці обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вони не є тими юридичним фактами, з якими закон (ст..376 ЦК України) пов'язує можливість (допустимість) ухвалення рішення про знесення самочинного будівництва як належного і адекватного способу захисту порушеного права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст..303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу голови правління автогаражного колективу "Енергія" Галая Олександра Володимировича та його представника Гуйвана Петра Дмитровича відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

С.Ю.Мартєв

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов