Справа № 676/3119/17
Номер провадження 2/676/1817/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року Камянець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Ксьондз Р.М.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянці-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійною довіреностей, договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль та повернення автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, просить визнати довіреність від 31 жовтня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей за № 917, довіреність від 01 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей за № 3828 недійсними, визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz модель Е 200, 2005 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 2641/2016/224216 від 02.12.2016 р. недійсним, визнати право власності на автомобіль та повернути автомобіль.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати йому в користування автомобіль НОМЕР_2, для поїздки за кордон по справах. Так як під час поїздки за кордон могли виникнути непередбачувані обставини, які потребували швидкого вирішення(заміна запчастин в автомобілі, отримання необхідних документів на право проїзду за кордон тощо) було укладено усно договір доручення на виконання якого позивачем була видана нотаріально посвідчена типова довіреність на ім.»я ОСОБА_5 на право розпорядження автомобілем для права тимчасової поїздки за кордон, що чітко зазначено в довіреності. Для цього ОСОБА_5 було надано ряд повноважень в тому числі розпорядження автомобілем 25.05.2017 р. стало відомо, що його транспортний засіб проданий ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу № 2641/2016/224216 від 02.12.2016 р, продавцем автомобіля згідно довіреності від 01.11.2016 р. виступив ОСОБА_7 Вважає, що договір доручення укладений При укладенні договору доручення мав намір тільки надати автомобіль в користування, ОСОБА_5 про факт продажу автомобіля не повідомив, кошти за автомобіль не передав, тому вважає, що ОСОБА_5 вступив в зловмисну домовленість з ОСОБА_7 та ОСОБА_6, оскільки договір купівлі-продажу був укладений на наступний день після посвідчення довіреності від імені ОСОБА_5 Вважає, що угода, оформлена довіреністю від 31 жовтня 2016 року та укладені в подальшому договір доррнучення від 1 листопда 2016 року та договір купівлі- продажу є недійсними, так як укладені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, ОСОБА_5 при укладенні договору доручення виражав свою волю, а не волю довірителя з метою одержати власну чи обопільну вигоду та створити негативну ситуацію для позивача. При укладенні договору купівлі-продажу № 2641/2016/224216 від 02.12.2016 р. не були дотримані вимоги ч.1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦПК України. ОСОБА_5 в порушення ст. 240 ЦК України не повідомив позивача про передоручення виконання своїх повноважень ОСОБА_6, ОСОБА_7 Тому вважає, що у відповдіностідо до ч.1 ст. 216 ЦК України відповідач ОСОБА_7 зобов'язаний повернути позивачу автомобіль НОМЕР_2.

В суді позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити.

В суді представник ОСОБА_5 позов не визнав, заперечив проти його задоволення, мотивує тим, що ОСОБА_5 проживав однією сім'єю з матір'ю ОСОБА_4 ОСОБА_10, мали спільний бізнес. Між позивачем та ОСОБА_5 була досягнута домовленість про продаж спірного автомобіля, був проведений розрахунок за проданий автомобіль в повному обсязі. Будь-яких претензій щодо продажу автомобіля ОСОБА_4 не висловлював.Просить відмовити в задоволенні позову.

В суді представник ОСОБА_7, ОСОБА_6 позов не визнав, заперечив проти його задоволення, мотивує тим, що спірний договір укладений з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, відповідав внутрішній волі сторін договору. Оскільки зобов'язання по договору ОСОБА_7 виконанні в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що 31 жовтня 20016 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на його (її,їх) розсуд, обміняти, передати в найм, оренду, позичку, тощо), належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 326041, виданого 08.08.2015 р Центром ДАІ 6801, транспортним засобом Mersedes-Benz модель Е 200, 2005 р.в., тип ТЗ - загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) WDB2110421А895305, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим 08.08.2015 р Центром ДАІ 6801, для чого надав право безоплатно представляти його інтереси в органах нотаріату, страхових компаніях, комісійних магазинах, відповідних сервісних центрах МВС України, ДАІ, або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов»язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуженням транспортного засобу.

Довіреність видана з правом передоручення та з правом тимчасового виїзду за межі України в порядку, визначеному чинним законодавством строком на три роки.

Підписуючи довіреність ОСОБА_4 був обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлював значення своїх дій та діяв згідно власного вільного волевиявлення, котре відповідало його внутрішній волі. Зміст ст.ст. 237-250, 1000-1010 ЦК України йому роз'яснені, що підтверджується підписом ОСОБА_4 в довіреності.

01.11.2016 року ОСОБА_5 діючи від імені ОСОБА_4, уповноважив ОСОБА_7, ОСОБА_6 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: керувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду, позичку, за ціною та на умовах на розсуд уповноваженого, належним власнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 236041, виданого і зареєстрованого Центром ДАІ 6801 транспортним засобом Mersedes-Benz модель Е 200, 2005 р.в, кузов № WDB2110421А895305, для чого надав право представляти інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ або будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з у сіх без винятку питань, пов'язаних з виконанням цього доручення, та з питань, пов»язаних з переобладнанням автомобіля, ремонту, підписувати правочини цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом, одержувати грошові суми, укладати договори страхування та вчиняти дії, що випливають із страхування та відшкодування витрат.

Зміст ст.ст. 203, 237-240,244, 245, 247-250, 1187 ЦК України, п.2.1 ПДР, ст..65,74 СК України повіреним роз»яснені, що підтверджується підписом в довіреності..

01.11.2016 р ТСЦ 2641 між ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі продажу № 2641/20016/224216 автомобіля Mersedes-Benz модель Е 200, 2005 р.в, кузов № WDB2110421А895305, номерний знак НОМЕР_3.

Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Отже, необхідними ознаками таких правочинів є: наявність зловмисної змови між представником потерпілої сторони правочину з другою стороною правочину; виникнення негативних наслідків для довірителя; дії представника здійснюються в межах наданих йому довірителем повноважень.

Таким чином, представник, вчиняючи правочин, не виражає свою власну волю, його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє. Але в силу зловмисної домовленості представника та контрагента воля довірителя не доводиться і підмінюється волею представника, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними. Форма такої зловмисної домовленості (усна чи письмова) правового значення не має, важливим є лише сам факт такої змови довірителя з другою стороною правочину.

Суд вважає, що позивачем такі докази не надані.

Як зазначає позивач, 31.10.2016 року ним була надана довіреність для того, щоб ОСОБА_5 міг користуватись спірним автомобілем для поїздки за кордон по справах.

Однак зазначені позивачем доводи суд оцінює критично.

Так, порядок допуску транспортних засобів до поїздки за кордон передбачений відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»

Згідно п.50, 51 зазначеного Порядку до поїздки за кордон допускаються транспортні засоби, на які видані реєстраційні документи відповідно до Конвенції про дорожній рух та номерні знаки, серіям яких присвоєні літери латинського алфавіту.

У разі відсутності права власності на транспортні засоби оформлення документів для поїздок за кордон здійснюється на підставі заяви власника транспортного засобу або документів, що підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортними засобами. Особам, що здійснюють поїздку за кордон, на період поїздки за їх бажанням видаються свідоцтва про реєстрацію на їх ім'я. Свідоцтво про реєстрацію, видане на ім'я власника транспортного засобу, і документи, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортними засобами,зберігаються у відповідних сервісних центрах МВС.

Видане на період поїздки за кордон свідоцтво про реєстрацію підлягає поверненню відповідному сервісному центру МВС не пізніше ніж протягом 10 днів після повернення з-за кордону.

Виходячи з положень Порядку допуску транспортних засобів до поїздки за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», діючим законодавством не вимагається надання довіреності з правом розпорядження транспортним засобом.

Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 жодних дій для оформлення документів для виїзду автомобілем за кордон не вчинили, в Територіальний Сервісний Центр не звертались.

З викладеного можна зробити висновок про те, що ОСОБА_4 видаючи ОСОБА_5 довіреність на право розпорядження спірним автомобілем, дійсно мав намір і бажав продати його, для чого і надав відповідні повноваження останньому.

Крім того, позивач протягом листопада 2016 року - червня 2017 року будь-яких вимог до ОСОБА_5 щодо повернення, як власник автомобіля Mersedes-Benz Е 200 , не пред»являв і взагалі не цікавився ним. Будь-яких об»єктивних обставин, які б перешкоджали йому це зробити, ОСОБА_4 не зазначав.

Тому посилання позивача на те, що він об'єктивно не міг не знати про укладені правочини, а про відчуження автомобіля він, дізнався у травні 2017 року судом сприймаються критично, оскільки позивач майже півроку не вимагав у ОСОБА_5 повернути йому автомобіль, з ОСОБА_5 був знайомий особисто, оскільки мати ОСОБА_4 на той час співмешкала з ОСОБА_5

Отже, наявні докази не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість між відповідачами.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі укладеного договору купівлі-продажу, автомобіль було передано ОСОБА_7

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статтей 207, 640 ЦК України та уклали договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Оскільки, договір купівлі - продажу був укладений у належній формі та між сторонами досягнуто всіх істотних умов договору, зокрема: передача коштів та передача транспортного засобу, що не заперечувалось сторонами, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Посилання позивача на те, що та він не отримував кошти від продажу автомобіля, може розцінюватися як вчинення представником невигідного для свого довірителя правочину не в результаті зловмисної домовленості з другою стороною правочину, а внаслідок власної недбалості або неосвіченості, неотримання грошей від продажу автомобіля не є підставою для визнання цього правочину недійсним з підстав статтею 232 ЦК України.

З урахуванням наведеного суд вважає, що ОСОБА_4 не довів недійсність договору купівлі-продажу автомобіля, внаслідок чого він не є його власником і не може витребувати автомобіль у ОСОБА_7

У відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 232, 237, 238, 244, 245 ЦК України, ст. ст. 13, 89, 260, 265 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_4) до ОСОБА_5 (ІНН НОМЕР_5), ОСОБА_6 (ІНН НОМЕР_6), ОСОБА_7 (ІНН НОМЕР_7) про визнання довіреності від 31 жовтня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей за № 917, довіреності від 01 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованої в Єдиному реєстрі довіреностей за № 3828 недійсними, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz модель Е 200, 2005 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 2641/2016/224216 від 02.12.2016 р. недійсним, визнання права власності на автомобіль та повернення автомобіля - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 січня 2018 року