Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1598/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

10.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Письменного О.А.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління каналу «Дніпро-Інгулець» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління каналу «Дніпро-Інгулець» про поновлення на роботі ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 23.10.2001 року по 25.03.2016 року працював на посаді начальника насосної станції №2 Управління каналу «Дніпро-Інгулець».

Наказом №19-к від 25.03.2016 року, виданим начальником управління каналу «Дніпро-Інгулець» позивач був переведений в цьому Управлінні каналу на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду.

Наказом від 24.01.2017 року № 6-к позивач був звільнений з роботи відповідно до ч.1 п.5 статті 40 КЗпП України, копію якого отримав 03.02.2017 року по пошті.

Позивач зазначив, що був звільнений з роботи в період перебування на лікуванні, тобто всупереч ч.3 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що причиною його звільнення є особисте неприязне відношення до нього керівництва Управління каналу. Під впливом психологічного тиску з боку керівництва він отримав серцевий напад і з 29.03.2016 року по цей час знаходиться на лікуванні в Світловодській центральній районній лікарні з діагнозом інфаркт міокарда з негативними наслідками для його здоров'я.

Просив суд ухвалити та допустити до негайного виконання рішення про визнання наказу начальника Управління каналу «Дніпро-Інгулець» №6 від 24.01.2017 року про його звільнення з роботи незаконним і про його скасування та про поновлення ОСОБА_2 на роботі у відповідності до вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до ухвалення судового рішення.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не звернув увагу , що позивач був звільнений з роботи в період тимчасової непрацездатності , що є порушенням норм діючого законрдавства( ч.3 ст. 40 КЗпП України). Також зазначено, що період, під час якого позивач хворів, переривався відпустками. Крім того позивач не був присутнім на засіданні профспілкового комітету при обговорені питання про його звільнення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що сторони знаходилися в трудових правовідносинах.

З 23.10.2001 року по 25.03.2016 року позивач працював на посаді начальника насосної станції № 2 Управління каналу «Дніпро-Інгулець».

Наказом начальника Управління каналу «Дніпро-Інгулець » №19-к від 25.03.2016 року, ОСОБА_2 переведено на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду вищезазначеного Управління.

Наказом № 6-к від 24.01.2017 року позивача звільнено з роботи відповідно до ч. 1 п.5 ст. 40 Кодексу законів про працю України(а.с.4).

Суд першої інстанції зазначив, що з листа Управління каналу «Дніпро-Інгулець» від 27.01.2017 року вбачається, що копію вище зазначеного наказу позивачу направлено рекомендованим листом, який був отриманий ним 03.02.2017 року (а.с. 5).

З службової записки від 14.12.2016 року (а.с. 61) вбачається , що в зв'язку з тим, що слюсар - ремонтник 4 розряду, ОСОБА_2 з березня місяця 2016 року знаходиться на лікарняному, на насосній станції весь цей час працює 1 слюсар-ремонтник, який фізично не в змозі виконувати в повному обсязі подвійну норму робіт, що в свою чергу може призвести до порушень та зриву термінів подачі води.

З службової записки від 14.01.2017 року (а.с. 62) вбачається , що слюсар-ремонтник ОСОБА_2 до роботи не приступав з березня 2016 року. На насосній станції № 2 існує нагальна потреба в слюсарях-ремонтниках. (агрегат № 3 знаходиться в розібраному стані і потребує негайної зборки та налагодження).

З табелів обліку робочого часу (звітні періоди з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року; 01.10.2016 року по 31.10.2016 року; з 01.11.2016 року по 3-0.11.2016 року; 01.12.2016 року по 31.12.2016 року; з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року), вбачається, що позивач по причині тимчасової непрацездатності був відсутній на роботі (а.с.63-67).

Вищезазначена тимчасова непрацездатність підтверджується листками непрацездатності (а.с. 68-76).

З листа комунального закладу «Кіровоградський обласний кардіологічний диспансер» вбачається , що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.01.2017 року по 20.01.2017 рік, йому видавався лікарняний лист №829195, з відміткою приступити до роботи з 21.01.2017 року (а.с. 106).

З лікарняного листа № 877453 (а.с. 7) слідує, що ОСОБА_2 знаходився на амбулаторному лікуванні Світловодської ЦРЛ з 23.01.2017 року по 06.02.2017 року включно, стати до роботи 07.02.2017 року.

З довідки до Акту № 11-24-042/о від 13.03.2017 року Управління Держпраці у Кіровоградській області Державної служби України з питань праці (а.с. 77-93) вбачається , що керівником каналу «Дніпро-Інгулець» було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 на підставі записів у табелях обліку робочого часу, листків непрацездатності та службової записки начальника насосної станції № 2 , згідно п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

13.01.2017 року голові профспілки працівників УКДІ ОСОБА_3 було направлено лист від керівництва УКДІ, з проханням надати згоду на звільнення слюсаря-ремонтника 4 розряду ОСОБА_2, згідно п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з його тривалою (більше 4-х місяців) тимчасовою непрацездатністю.

З копії протоколу № 1/3 засідання профспілкового комітету Управління каналу «Дніпро-Інгулець» від 24.01.2017 року вбачається , що на порядок денний було винесено питання відносно повторного розгляду письмового звернення адміністрації управління від 13.01.2017 року про надання профспілкою згоди на звільнення позивача. Всього голосувало 7 чоловік. «За» 7 чоловік», "Проти" 0 чоловік, «Утрималося» 0 чоловік. Постановили: погодити згоду на звільнення ОСОБА_2 слюсаря-ремонтника 4 розряду згідно письмового звернення адміністрації - лист № 7 від 13.01.2017 року (а.с. 95-96).

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2016 року по справі №401/2714/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Управління каналу «Дніпро-Інгулець» про визнання наказу про переведення незаконним та його скасування, про поновлення на попередній роботі та про зміну запису у трудовій книжці формулювання причини переведення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - в задоволенні позову відмовлено (а.с.18-26).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.02.2017 року (а.с. 27-28) апеляційна скарга ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду першої інстанції відхилена, а рішення суду від 23.12.2016 року залишено без змін.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускаються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом з працівником лише у випадках: нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно табелів обліку робочого часу та листків непрацездатності ОСОБА_2 не з'являвся на роботу протягом більш чотирьох місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності, у зв'язку з чим і був обґрунтовано звільнений за п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України від 27.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На виконання порядку визначеного в ч.1 ст.43 КЗпП України, засіданням профспілкового комітету Управління каналу «Дніпро-Інгулець» було надано згоду на звільнення ОСОБА_2 слюсаря-ремонтника 4-го розряду, про що складений протокол №1/3 від 24.01.2017 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з відсутністю ОСОБА_2 на роботі протягом тривалого періоду часу, на підприємстві виникла нехватка кадрів, що загрожувало зриву пуску води та відповідно не виконання встановлених регламентів, що і стало причиною його звільнення, а тому доводи позивача, щодо неприязного ставлення до нього є припущеннями останнього, які не підтверджуються жодним належним доказом.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, зокрема, що позивача було незаконно звільнено з роботи в період його непрацездатності не спростовують висновки суду першої інстанції оскільки не підтвердженні нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Частиною 1 пунктом 5 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Вимога, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності працівника, не розповсюджується при звільненні у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи у зв'язку з нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Відповідно в даному випадку ч. 3 статті 40 КЗпП України не може застосовуватись.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що в період непрацездатності позивача на протязі чотирьох місяців, зазначений термін переривався перебуванням у відпустках, не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 01.09.2016 року і до дня звільнення у відпустках не знаходився. Термін у чотири місяці , під час якого позивач перебував на лікуванні був безперервним.

Доводи викладені в апеляційній скарзі в частині , що оскільки позивач не приймав участь у засідання профспілкового комітету коли надавалась згода на його звільнення і відповідно порушені його права , не підтверджуються належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду питання про його звільнення на профспілковому комітеті, однак він не скористався даним правом, тому профспілковий комітет дав згоду на звільнення відповідно до норм діючого законодавства(ст.. 43 КЗпП України).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції так як не мають відношення до обставин, які були предметом розгляду в даному судовому проваджені.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі протягом тривалого періоду часу, а саме внаслідок тимчасової непрацездатності і дані захворювання не пов'язані з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, закон дозволяв відповідачу звільнити позивача з роботи за п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Кодекс законів про працю України не містить в собі норм, які б зобов'язували роботодавця з'ясовувати час закінчення лікування працівника і орієнтовний час його виходу на роботу.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до статті 11 ЦПК України в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: