Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1427/17

номер провадження 2/695/973/17

17 жовтня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Бреуса В.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, приватного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, приватного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.05.2017 року Золотоніським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 53873096 щодо стягнення із ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 113012,51 грн. Вказане виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення грошової суми у звязку із заборгованістю по кредитному договору, оформленому у вигляді заявки позичальника №CSXRRC09320139 від 27.10.2007 року. Вказаний виконавчий напис, на думку позивача, вчинений з численними порушеннями законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню повністю. Так позивач наполягає, що на момент укладення вказаного кредитного договору ні законом, ні самим договором не встановлювалося можливості застосування позасудового стягнення заборгованості в безспірному порядку, а тому позивач ніяким чином не міг знати про такі заходи впливу на нього, окрім того сам ПАТ КБ «Приватбанк» не направляв позивачу письмової вимоги про усунення порушення та не повідомляв позивача про відповідне звернення до нотаріуса з метою забезпечення примусового стягнення вказаної заборгованості. Також позивач наполягав, що кредит надавався «Приватбанком» терміном на три роки та закінчувався 27.10.2010 року, умовами договору було визначено терміни позовної давності в пять років, однак банк звернувся до нотаріуса лише в 2016 році та нарахував суму заборгованості починаючи з 2007 року, тобто з порушенням строків давності, які встановлені як умовами договору так і вимогами чинного законодавства. Також посвідчуючи даний виконавчий напис нотаріус здійснив поверхневий підхід при вирішенні питання про можливість вчинення виконавчого напису, не перевірив строки давності виникнення заборгованості, поза увагою нотаріуса лишилося також і те, що стягувачем, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищено суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, суми заборгованості з пені, яка стягувачем нараховується з 2007 року. Таким чином вказана заборгованість не є безспірною. На підставі вказаного позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та на їх задоволенні наполягав, надав пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві, наполягав на тому, що згідно з умовами кредитного договору вирішення спорів має здійснюватися в судовому порядку, сума заборгованості не є безспірною, оскільки до неї включені всі санкції, комісії, винагороди, суми заборгованості з пені, яка стягувачем нараховується з 2007 року, а також сума заборгованості, яка з нього стягується за судовим наказом виданим Золотоніським міськрайонним судом від 15.04.2009 року, а нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії належним чином не перевірені, а ні строки давності звернення стягувача до нього, а ні наявність безспірності вказаної заборгованості.

Відповідач, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із відповідним листом №286/01-16 від 19.07.2017 року, згідно з якоим розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Представник відповідача для розгляду матеріалів справи в режимі відеоконференції, яка була призначена за клопотанням ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 20.09.2017 року, не зявився із невідомих для суду причин, однак направив до суду заперечення на вказаний позов. Відповідно до вказаних заперечень ПАТ КБ «Приватбанк» заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в судах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», згідно якої останній розяснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити у виконавчому провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Також представник відповідача наполягав, що стягувачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, за умови надання яких може бути вчинено виконавчий напис, а саме оригінал договору та виписка по рахунку із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача непогашення заборгованості, інші докази у нотаріуса витребувати не має необхідності. Окрім того на думку представника відповідача, терміном з якого має обчислюватися строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, є дата направлення боржнику вимоги для усунення порушень, а тому строки звернення в даному випадку порушенні не були. За вказаних обставин підстави для задоволення вказаного позову відсутні.

Представник Відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявилась, клопотань про розгляд справи за її відсутності чи про перенесення судового засідання до суду не направляла, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином у порядку визначеному чинним законодавством.

Враховуючи неявку представника відповідача до суду для розгляду справи в режимі відеоконференції, яка була призначена за його клопотанням, враховуючи наявність заперечення останнього щодо позовних вимог ОСОБА_1, належність повідомлення всіх учасників процесу про час та місце розгляду справи, що стверджується відповідними поштовими повідомленнями, які додані до матеріалів справи, та з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів на підставі доказів поданих сторонами, які на думку суду є достатніми для вирішення даного спору.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02.09.1993 року № 3425 "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договір №CSXRRC09320139 від 27.10.2007 року, який оформлений у вигляді заяви позичальника. За умовами вказаного договору позивач отримав строковий кредит в сумі 14707,00 грн.

23.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6202, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 113012 грн. 51 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у сумі 13645 грн. 06 коп.; заборгованості за відсотками у сумі 2205 грн. 09 коп.; заборгованості з комісії у сумі 6088 грн. 79 коп.; заборгованості з пені та комісії у сумі 85170 грн. 83 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у сумі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у сумі 5357 грн. 74 коп. Стягнення здійснюється за період з 27 жовтня 2007 року по 21 вересня 2016 року.

04.05.2017 року Золотоніським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми заборгованості на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса від 23.11.2016 року.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України Про нотаріат, постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 87 Закону україни Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Положеннями ст. 88 Закону України Про нотаріат передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

Як вбачається із витребуваних у приватного нотаріуса документів, виконавчий напис було вчинено на підставі заяви стягувача про винесення виконавчого напису, письмової вимоги до боржника про усунення порушень за кредитним договором, розрахунком заборгованості за договором, копією самого кредитного договору та копією списку згрупованих поштових відправлень, а також документами, що встановлюють особу стягувача.

Суд не може прийняти вказані документи в якості передбачених пп. а п. 2 вказаного вище Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки до нотаріуса подана саме копія кредитного договору.

Окрім того суд звертає увагу, що відповідно до умов кредитного договору № CSXRRC09320139 при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочки. Однак самі Умови, на підставі яких має визначатися розмір стягуваної пені до нотаріуса не подаються, хоча нотаріус визначає розмір заборгованості з пені та комісії у розмірі 85170 грн. 83 коп.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами не укладався окремий кредитний договір, а було заповнено лише анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, з якої неможливо встановити, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувалася пеня та комісія за прострочення виконання зобовязання, що відображена у розрахунку заборгованості за договором.

Навіть сама по собі наведена обставина свідчить про те, що нарахована банком заборгованість не є безспірною.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком.

Вказані обставини дають можливість суду прийти до висновку, що для одержання виконавчого напису банком не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, що є порушенням п. 2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст. 1050 ЦК України. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Згідно п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу.

З матеріалів справи судом вбачається, що стягувач направив на адресу ОСОБА_1 відповідну письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, однак в матеріалах справи, в тому числі документах, які надавалися до нотаріуса стягувачем для вчинення вказаного виконавчого напису відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_3 такого повідомлення.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень

Таким чином судом встановлено, що нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Так, нотаріусом не було з'ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, порядку нарахування пені та відсотків за користування кредитом, не було з'ясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, а останній був позбавлений можливості вказати свої заперечення стосовно суми нарахованого боргу, яку він не визнає.

При розгляді вказаної справи суд також бере до уваги, що 15.04.2009 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області був виданий судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 30718 грн. 46 коп., яка виникла за договором № CSXRRC09320139 від 27.10.2007 року.

Як вбачається із вказаного судового наказу вказана заборгованість ОСОБА_1 складається із заборгованості в тому числі за тілом кредиту у розмірі 13645 грн. 06 коп., яка також зазначена і в виконавчому написі нотаріуса від 23.11.2016 року.

Згідно із ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Таким чином судом вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» скористався в судовому порядку своїм правом на стягнення суми кредитної заборгованості ще в 2009 році. Окрім того стягнувши суму заборгованості за тілом кредиту на підставі судового наказу, на підставі якого в подальшому було відкрито виконавче провадження, включив її і до суми заборгованості, яка стягується в безспірному порядку.

Як вже зазначалося вище, ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Як вбачається із самого виконавчого напису, стягнення здійснюється за період з 27 жовтня 2007 року по 21 вересня 2016 року. Однак, як вбачається із матеріалів справи, сам кредит був наданий позивачу на строк 36 місяців, а термін виконання такого договору закінчується 27.10.2010 року. Таким чином строк виконання вказаного договору закінчився 27.10.2010 року, однак ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса лише через шість років після закінчення терміну для виконання умов договору, що із невідомих причин до уваги нотаріусом взято не було.

Строки, протягом яких можу бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Така ж позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року, №162/115/16-ц.

Таким чином судом вбачається, що нотаріус належним чином не перевірив наявність умов для визнання казаної заборгованості безспірною, не врахував строків виникнення права вимоги у стягувача, чим порушив вимоги чинного законодавства стосовно умов вчинення виконавчого напису.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні, на який посилається відповідач в своєму запереченні, йдеться про наслідки вирішення позову боржника щодо оспорювання ним правильності, вимог зазначених у виконавчому написі. Однак в даному випадку боржник оспорює виконавчий напис з підстав допущених нотаріусом порушень законодавства при його вчиненні, а не з підстав неправильності зазначених у ньому вимог. При встановленні судом обґрунтованості заявлених позивачем у даній справі вимог наслідком цього є саме визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, в силу вимог ст.,ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовною заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, приватного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю, задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис № 6202 від 23 листопада 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, таким, що не підлягає виконанню повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 23 жовтня 2017 року