Справа № 639/2772/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 12.03.2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 05.12.2007 року. Від шлюбу вони мають доньку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2009 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Аліменти відповідач не сплачує, і станом на день звернення з зазначеним позовом до суду у нього утворилася велика заборгованість. Після розлучення відповідач ухиляється від прямих свої обов'язків по вихованню дитини, не приймає участі у піклуванні про фізичний і духовний розвиток доньки. Після розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не приймає участь у її навчанні та у підготовці її до самостійного життя. Позивач зазначила, що така поведінка відповідача негативно впливає на фізичний та фізіологічний розвиток дитини. Він зовсім не спілкується з донькою, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. З моменту розлучення відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти. Позивач звернула увагу на те, що відповідач умисно не приймає участь у вихованні доньки, не несе ніяких матеріальних витрат, пов'язаних з вихованням дитини, хоча має реальну можливість це робити. Вона, як мати, прикладає максимум зусиль для забезпечення всебічного розвитку доньки. Донька відвідує з 2013 року по сьогоднішній час клуб спортивного бального танцю «Олімп». Зараз доньці іде дванадцятий рік. У цьому віці відбуваються суттєві зміни у діяльності дитини, у її спілкуванні та стосунках з іншими людьми. Бурхливо розвивається інтелектуально-пізнавальна сфера. За таких умов особливе значення має фізичний, інтелектуальний та емоційний розвиток дитини. Позивач зазначила, що вона має бажання та можливість виїжджати з донькою за кордон для відпочинку, оздоровлювати її та розширювати її світогляд. На жаль у цьому прагненні відповідач допомоги їй не надає. Він з часу розлучення безпідставно чинить їй перешкоди, відмовляючи надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон. У зв'язку з цим обмежуються її права на виїзд за кордон, як з нею або бабусею, так і з клубом спортивного бального танцю «Олімп». Така позиція відповідача, шкодить її інтересам та не сприяє всебічному і гармонійному розвитку особистості дитини, що вказує на зловживання ним своїми батьківськими правами. Тому, вона вимушена звернутися до суду із вимогою дозволити тимчасові поїздки за кордон з донькою без згоди та супроводу її батька та виготовлення проїзного документа на дитину. Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2017 року, у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні вищенаведеному. Також не заперечував про ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Заяв чи клопотань до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.03.2005 року по 05.12.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6, 8).

В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

На даний час сторони проживають окремо. Донька проживає разом з матір'ю, позивачем по справі, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 13.01.2017 року (а.с.14).

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2009 року з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.9).

Відповідно розрахунку заборгованості Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 25.04.2017 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.04.2017 року складає - 72 491,69 грн. (а.с.10-13).

Позивач звернулася до суду з даним позовом і підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивач зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон для відпочинку та оздоровлення.

При вирішенні цього спору суд виходить з наступного.

Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4).

Відповідно до п.1 п.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

В судовому засіданні позивачем доведено суду дійсний намір на тимчасовий виїзд дитини за кордон, яка потребує оздоровлення.

Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

В судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач порушує її права та права неповнолітньої доньки, а саме ухилення з боку відповідача у не наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставі Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, ЗУ "Про охорону дитинства", суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду в супроводі матері, за межі України, неповнолітній дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з неповнолітньою донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Польщі, у період з 20 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Жовтневим районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Іванова