Справа №: 398/4252/16-ц
провадження №: 2/398/1015/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" серпня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Коліуш Г.В., за участю секретаря Безкоровайної А.І., Замкової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача як спадкоємця боржника боргу в сумі 11764,54 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 08.01.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем, є відповідач, що підтверджується копіями паспортів відповідача та позичальника з зазначенням однакової адреси місця реєстрації. Позивачем 11.05.2016 року була направлена претензія кредитора до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, 23.05.2016 року отримано відповідь,заведена спадкова справа. 17.07.2016 року до відповідача як спадкоємця було направлено лист-претензію, але жодних дій відповідачем здійснено не було. Станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становить 11764,54 грн, з яких: 11840,82 - тіло кредиту, 2723,41 - проценти за користування кредитом, 250,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., з них 3049,69 - внесено коштів на погашення заборгованості.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний ще в 2007 році. З 2008 року ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації, а саме в квартирі АДРЕСА_1, вони взагалі тривалий час не спілкувалися, спадщину після його смерті вона не приймала, в квартирі мешкає тільки вона з дочкою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Надала пояснення, в яких зазначила що відповідач не проживала зі ОСОБА_2 на час його смерті, заяв про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 не подавала, отже не є спадкоємцем боржника, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

08.01.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 31.08.2015 року складає 11764,54 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

11.05.2016 року позивачем була направлена претензія кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, від якої була отримана відповідь від 16.05.2016 року про те, що після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа.

17.07.2016 року до відповідача як спадкоємця був направлений лист-претензію від 06.07.2016 року про зобов'язання задовольнити вимоги відповідача на суму 11386,84 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

За приписами ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, законодавець зобов'язує задовольнити вимоги кредитора саме спадкоємців померлої особи - боржника за зобов'язанням.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що спадкова справа заведена 16.05.2016 року після надходження претензії позивача.

З копій паспортів відповідача та ОСОБА_2 вбачається, що місцем реєстрації зазначена одна й та ж адреса: АДРЕСА_1

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний 31.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Згідно з актом-розпорядженням № 188 від 31.03.2017 року, складеним майстром дільниці КП «Житлогосп», паспортистом та у присутності сусідів при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 не проживав в зазначеній квартирі з 2009 року до дня смерті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що вона є сусідкою відповідача, проживає у будинку з 2006 року, з того часу знайома з відповідачем, яка з того часу та по теперішній час мешкає в квартирі разом з дочкою, колишній чоловік відповідача ОСОБА_2 не проживає у кв. АДРЕСА_1 з 2008 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона є сусідкою відповідача, мешкає в будинку з 2004 року, відповідач та ОСОБА_2 вже давно розлучені, колишній чоловік відповідача ОСОБА_2 не проживає у квартирі у кв. АДРЕСА_1 вже близько восьми років, у зазначений квартирі проживають тільки відповідач з донькою.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги до відповідача як до спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, наявністю відмітки в паспортах відповідача та позичальника ОСОБА_2 з зазначенням місця реєстрації за однією адресою: АДРЕСА_1, однак факт постійного проживання відповідача з боржником спростовується показаннями відповідача, свідків та матеріалами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази в контексті наведених правових норм, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні докази того, що відповідач на час смерті ОСОБА_2 постійно проживала з останнім, а отже, є такою, що прийняла спадщину. Сам лише факт реєстрації за однією адресою відповідача та ОСОБА_2 не свідчить про фактичне прийняття спадщини. Оскільки відсутні докази прийняття спадщини відповідачем, то до неї в порядку спадкування не перейшли обов'язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами), тому у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коліуш Г.В.