Номер провадження: 22-ц/785/6629/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» Бєліка Володимира Валерійовича на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.06.2017 року,

встановила:

27.12.2016 року представник ПрАТ «СК «Уніка» звернувся із зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.08.2015 року по вул. Середньофонтанській у м. Одесі ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом MAZDA E2200, д/н НОМЕР_7 з причепом д/н НОМЕР_8, не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу (зчіпного пристрою), наслідок чого відбулось від'єднання причепа та було пошкоджено транспортний засіб ВАЗ 2104, д/н НОМЕР_1 та транспортний засіб SKODA Praktik, д/н НОМЕР_2. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAZDA E2200, д/н НОМЕР_7 застрахована ПрАТ «СК «Уніка» на умовах полісу АЕ/3204178, який було укладено з ОСОБА_6 18.04.2015 року. Загальна сума виплаченого страхового відшкодування власникам пошкоджених транспортних засобів становить 11811,91 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в порядку регресу, оскільки ДТП трапилось внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20.06.2017 року у задоволені позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПрАТ «СК «Уніка» Бєлік В.В. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ «СК «Уніка» у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, судом першої інстанції встановлено наступні обставини та зроблені такі висновки.

Судом встановлено, що 27.08.2015 року близько 10:30 по вул. Середньофонтанській у м. Одесі ОСОБА_2, з порушенням п. 2.3, 22.2Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом MAZDA E2200, д/н НОМЕР_3 з причепом д/н НОМЕР_8, який під час руху від'єднався, наслідок чого зіткнувся з припаркованим автомобілем НОМЕР_4 та автомобілем НОМЕР_5, які отримали механічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAZDA E2200, д/н НОМЕР_7 застрахована ПрАТ «СК «Уніка» на умовах полісу АЕ/3204178, який було укладено із страхувальником ОСОБА_6 18.04.2015 року.

У зв'язку з настанням страхового випадку за участю належного ОСОБА_6 автомобілю НОМЕР_6, внаслідок чого були нанесені пошкодження автомобілю НОМЕР_5, на підставі страхового полісу АЕ/3204178 від 18.04.2015 року та претензії ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» вих. №08367 від 10.02.2016 року наказом заступника начальника Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Уніка» від 26.02.2016 року було виплачено ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 5 824,46 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №007660 від 03.03.2016 року.

Наказом №00175346 від 05.11.2015 року заступника начальника Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про виплату ОСОБА_7, який є власником автомобіля НОМЕР_4, страхового відшкодування в розмірі 5 987,45 грн. Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначена сума була видана отримувачу 11.11.2015 року.

Таким чином, загальна сума виплаченого страхового відшкодування становить 11 811,91 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для солідарного стягнення виплаченої суми з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд погодився з доводами відповідача ОСОБА_3 та зазначив, що згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п. 6 зазначеної постанови, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Таким чином, відповідальність за заподіяну шкоду несе особа, яка керувала транспортним засобом в момент ДТП, тож оскільки саме дії водія ОСОБА_2 є неправомірними та наявний безпосередній причинний зв'язок між його діями та завданою шкодою, вимоги позивача щодо солідарного стягнення завданої майнової шкоди з посиланням на положення ст. 541 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та з цих підстав в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Як на підставу виникнення права регресної вимоги позивач посилається на положення пп. г п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, підставою виникнення обов'язку водія сплатити страховику виплачену суму страхового відшкодування є визначення у встановленому порядку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, п. 31 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 встановлено ряд вимог до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, однак позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність невідповідності та навіть не зазначено в чому, на думку позивача, полягає така невідповідність.

Врахувавши встановлені вище обставини та норми права, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджує наявність невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, скільки текст вказаної постанови не містить таких висновків, крім того й сам позивач навіть не вказує в чому, полягає така невідповідність.

Таким чином, докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» Бєліка Володимира Валерійовича - відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.06.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева