Справа № 310/5926/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мар»яновича про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила і вказала, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27. 07. 2012 року на її користь з ОСОБА_2 стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 141 123 грн. та судовий збір 1411, 23 грн.

Відповідач борг не повернув, здійснює часткові виплати, станом на 01. 08. 2016 року сума боргу склала 138 569, 01 грн.

У звязку з цим вона вважає законним стягнути з відповідача на її користь на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13. 08. 2013 року по 13. 08. 2016 року в сумі 63 644, 69 грн., за період з 14. 08. 2016 року по 23. 01. 2017 року в сумі 8745,02 грн., а всього просить стягнути 72389,71 грн.

В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги і пояснила, що відповідно до вказівок апеляційного суду Запорізької області, які висловлені в ухвалі від 14. 07. 2016 року, постановленою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду від 19. 05. 2016 року за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, позивачка звернулася саме з таким позовом, оскільки це узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 02. 03. 2016 року у справі № 6-2491-цс15. Тому вона наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що ОСОБА_2 сплачує суму боргу по мірі можливості, оскільки інших доходів, окрім пенсії він не має, крім того, є практика і апеляційного суду Запорізької області, і Верховного суду України, де вказано, що до правовідносин, які виникли внаслідок стягнення безпідставно набутих грошових коштів, вимоги ст. ст. 1214 ЦК України не застосовуються. Крім того, до суми, яка стягнута з нього за рішенням суду, відносяться також витрати на встановлення металевих дверей 1395 грн. та придбання кахелю 1280 грн., і на ці суми проценти стягнуті бути не можуть.

Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 липня 2012 року, постановленого за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мар»яновича про стягнення грошових коштів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 141 123 грн. безпідставно набутих коштів та 1411, 23 грн. судового збору.

Посилаючись на те, що 07. 08. 2012 року рішення суду набрало законної сили, у відповідача виник обов»язок виконувати його, проте безпідставно набуті кошти ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернуто, станом на 01. 08. 2016 року борг склав 138 569 грн. 01 коп., позивачка просить на підставі ст. 536 ЦК України стягнути з відповідача на її користь проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13. 08. 2013 року по 13. 08. 2016 року в сумі 63 644, 69 грн., за період з 14. 08. 2016 року по 23. 01. 2017 року в сумі 8745,02 грн., а всього 72389,71 грн.

Вказує, що проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами, у тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України).

При цьому посилається на вказівку апеляційного суду Запорізької області, надану в ухвалі від 14. 07. 2016 року, постановленій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду від 19. 05. 2016 року за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, де зазначено правову позицію Верховного суду України по справі № 6-2491-цс15 з вказаних правовідносин.

Суд зважає на те, що згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Правова позиція, висловлена в постанові ВСУ від 02. 03. 2016 року по справі № 6-2491-цс15, стосується правовідносин, які виникли при постановленні рішення суду, яким застосовано двосторонню реституцію за недійсним договором купівлі продажу, і з однієї сторони на її виконання стягнуто на користь іншої сторони грошові кошти. Тому зроблено висновок, що якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Проте існує також інший правовий висновок, який висловлений у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15. 04. 2015 року, де вказано, що відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих відносин.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи правовідносини між сторонами виникли внаслідок порушення договору про зобовязання спільного придбання квартири, за якими ОСОБА_1 сплачувала замість ОСОБА_2 частину щомісячних внесків до ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», і рішенням суду ці грошові кошти, які вона сплатила замість ОСОБА_2 на погашення кредитного договору, були стягнуті на її користь.

Тобто за обставинами, на які посилається позивач, договором або законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено.

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужим грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною другою ст. 1214 ЦК України з посиланням на ст. 536 ЦК України передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження коштів.

Суд вважає, що у даному випадку не можливо застосування цих правових норм до вказаних правовідносин, оскільки фактично відповідач грошові кошти від ОСОБА_1 не отримував, боргових зобов»язань між ними не виникло, а тому немає підстав для нарахування процентів, які могли нараховуватись лише на підставі ст. 1048 ЦК України, проте аналогія закону застосована до інших правовідносин бути не може.

Керуючись ст. ст. 536,1212,1214, ст. ст. 1060,212-215,360-7 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6