Справа №467/530/15-ц 23.10.2017 23.10.2017 23.10.2017
Провадження №22-ц/784/2167/17
Справа № 467/530/15-ц Головуючий у 1 інстанції Кірімова О.М. Провадження №22-ц/784/2167/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П. Категорія 27
У Х В А Л А

іменем України

23 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду даної справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а :

26 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) пред'явило до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

02 квітня 2008 року Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_3 на умовах зворотності, терміновості, платності, забезпеченості повернення кредиту та цільового характеру його використання, уклали між собою кредитний договір № KIXRRX05980107, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 2 993 гривні 66 копійок та у розмірі 114 гривень 86 копійок - на оплату страхового платежу, а той, натомість, зобов'язувався використати взяті грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами до 02 жовтня 2008 року, сплачуючи щомісячно проценти за користування ними у розмірі 1,0 % від суми залишку заборгованості по кредиту; а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 479 гривень 80 копійок.

При цьому, за умовами договору погашення заборгованості здійснюється в період з 15 по 20 число кожного місяця у сумі 590 гривень 14 копійок.

На забезпечення виконання вказаного зобов'язання ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 серпня 2014 року уклав з ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого та бралася, в межах 1 000 гривень, виступати з позичальником солідарними відповідачами у разі невиконання або неналежного виконання тим кредитного договору.

Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, перерахувавши позичені у той же день грошові кошти на розрахунковий рахунок ЗАО «Германос Телеком Україна» за придбаний ОСОБА_3 телефон і з надією чекало на належну договірну поведінку з боку останнього.

Проте той, взятого на себе за договором обов'язку не дотримався, і, сплативши до 09 січня 2009 року 3 200 гривень 30 копійок на повернення кредиту та сплату процентів, припинив будь які виплати, залишившись винним ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 19 березня 2015 року 47 902 гривні 70 копійок, з яких: з яких:

? 2 993 гривень 66 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

?124 гривні 72 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом;

?366 гривень 70 копійок - заборгованість за комісією;

?41 660 гривень 35 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

?500 гривень - штраф (фіксована частина);

?2 257 гривень 27 копійок - штраф (процентна складова).

Посилаючись на виписані обставини та відмову відповідачів сплатити борг добровільно, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути його за судовим рішенням, при цьому -у розмірі 1 000 гривень з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 солідарно, а решту - лише з ОСОБА_3

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою цього ж суду від 31 липня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, зазначене рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року в задоволені позову відмовлено за спливом позовної давності і наявності заяви боржника про її застосування.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалось на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням районним судом норм матеріально та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін оскаржене рішення суду 1 інстанції, оскільки воно ухвалене у відповідності з нормами матеріального та процесуального законодавства.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому судовому рішенні, районний суд вважав, що позовна давність за вимогами позивача спливла, і, за наявності заяви відповідача про її застосування, він зобов'язаний у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статі 203-204, 215, 626 ЦК України).

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір, як вид правочину, нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

При цьому, правом пред'явлення позову про визнання договору недійсним, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України наділені сторони за договором, а також інші заінтересовані особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Він є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Виключенням з названого правила є реальні договори. Для визнання його укладеним (таким, що набрав чинності), крім досягнення згоди сторін необхідно ще й передача речі, грошових сум, іншого майна або вчинення фактичних дій, передбачених ним.

За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

В силу статей 3, 627 ЦК України, договорам притаманна така риса, як свобода договору, яка поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи, стабільність суспільних відносин, економічну та фінансову рівновагу.

Свободу договору можна визначити як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії та вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів, зокрема, вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначати умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку; строк його дії; підстави і порядок припинення.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу статей 525-526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов'язання і вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Принцип належного виконання припускає, що зобов'язання має бути виконане належними суб'єктами, в належному місці, в належний час, належним предметом і належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під порушенням зобов'язання слід розуміти такий протиправний вплив з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення чи взагалі ліквідації.

Порушенням зобов'язання є його невиконання і неналежне виконання.

Невиконання зобов'язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов'язання, або не утримуються від певних дій, хоча за змістом зобов'язання могли і повинні були утримуватися від їх вчинення.

Неналежне виконання зобов'язання - це його виконання, але з порушенням умов, визначених його змістом, в тому числі і щодо дотримання строків вчинення дій, що складають зміст договірного зобов'язання.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Поряд з установленням строку дії договору сторони можуть встановити й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

З наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано виконання зобов'язання, боржник вважається таким, що прострочив його виконання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України.

У зв'язку з цим, можуть настати передбачені статтею 611 ЦК України, встановлені договором або законом, правові наслідки, зокрема - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди.

При цьому, відповідно до ст.ст. 622 ЦК України боржник, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, в силу ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, названі дії кредитор повинен вчинити в межах позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зазначене актуальне та підлягає застосуванню і щодо договорів кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання - перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У справі, яка переглядається, суд 1 інстанції установив, і, це підтверджується наявними у ній доказами, що 02 квітня 2008 року правопопередник позивача та ОСОБА_3 на умовах зворотності, терміновості, платності, забезпеченості повернення кредиту та цільового характеру його використання, уклали між собою кредитний договір № KIXRRX05980107, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати позичальнику і надав кредит на споживчі цілі у розмірі 2 993 гривні 66 копійок та у розмірі 114 гривень 86 копійок - на оплату страхового платежу, а той, натомість, зобов'язувався використати взяті грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами до 02 жовтня 2008 року, сплачуючи щомісячно проценти за користування ними у розмірі 1,0 % від суми залишку заборгованості по кредиту; а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 479 гривень 80 копійок.

При цьому, за умовами договору погашення заборгованості здійснюється в період з 15 по 20 число кожного місяця у сумі 590 гривень 14 копійок.

На забезпечення виконання вказаного зобов'язання ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 серпня 2014 року уклав з ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого та бралася, в межах 1 000 гривень, виступати з позичальником солідарними відповідачами у разі невиконання або неналежного виконання тим кредитного договору.

Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, а ОСОБА_3 взятого на себе за договором обов'язку не дотримався, і, сплативши до 09 січня 2009 року 3 200 гривень 30 копійок на повернення кредиту та сплату процентів, він припинив будь які виплати, залишившись винним ПАТ КБ «ПриватБанк» з повернення кредиту, сплати процентів, комісії та нарахованих штрафних санкцій, а, відповідно, з 03 жовтня 2008 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на позов, а значить почався перебіг строку, в межах якого ПАТ КБ «ПриватБанк» міг звернутися до суду з вимогою до ОСОБА_3 про стягнення з того заборгованих за кредитним договором грошових сум.

09 січня 2009 року перебіг позовної давності було перервано, оскільки позичальник сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк» 500 гривень боргу (а.с. - 51), а значить з 10 січня 2009 року її перебіг почався заново та закінчився 10 січня 2012 року і саме в цей період часу позивач міг пред'явити зазначений позов і просити суд про його задоволення.

Він же пред'явив зазначений позов лише 26 березня 2015 року, тобто після спливу трирічної позовної давності, і при цьому не назвав передбачених Цивільним кодексом дій, які б свідчили про переривання її перебігу, в той час як відповідач заявив про необхідність застосування позовної давності.

За такого у позові слід було відмовити за спливом позовної давності.

Оскільки саме так і поступив районний суд, то законних підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, зокрема щодо помилкового тлумачення чинного цивільного законодавства та невірної оцінки фактичних обставин справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них є наслідком невірного усвідомлення саме названою особою норм, якими врегульовані спірні правовідносини, і вільної їх інтерпретації, інша ж частина - чи не має підтвердження, чи носить формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

Серебрякова Т.В.