АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2218/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Арапіна Н.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,Органу опіки та піклування Обухівської Міської державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 03.10. 2009 року по 07.07.2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син, ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу проживає з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 07.07.2011 року їх шлюб було розірвано, визначено місце проживання дитини з нею та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача до повнолітня дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки відповідач не утримував добровільно свою дитину, примусове виконання рішення в частині стягнення аліментів здійснювалося за місцем роботи відповідача. З лютого 2015 року його було звільнено з роботи в Київській філії ВАТ «Укртелеком» і з цього часу відповідач аліменти на дитину не сплачує.

Крім цього відповідач взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов»язків стосовно своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний її розвиток , не спілкується з сином, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Повне ігнорування відповідачем дитини призводить до негативних наслідків щодо намагань з її боку в повній мірі розвивати дитину та надавати їй все необхідне.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким задовольнити вимоги. Зазначає, що судові засідання проводилися судом не на засадах змагальності сторін,оскільки відповідач жодного разу не з»явився до суду та не спростував докази, які були пред»явлені позивачем в обґрунтування своїх вимог. Проте суд зазначену обставину не взяв до уваги, не надав оцінку доказам,які свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських прав та його бездіяльність щодо повноцінного розвитку та виховання дитини і як наслідок його бездіяльності наявність перешкод позивачу забезпечити дитині належний відпочинок та оздоровлення. За вказаних обставин на думку позивача висновок суду про те,що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які не виконують обов»язків по вихованню дитини, не сприяє інтересам дитини.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 03.10.2009 та є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 30.04.2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.07.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Визначено місце проживання дитини сторін , ОСОБА_4, з матрі»ю - ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання сина аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача до повнолітня дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 13-14) .

Відповідно до листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за № Ф-6301 від 10.11.2016 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4, станом на 01.11.2016 року становить 71 479,25 грн. ( а.с. 43).

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу ( ясла-садок комбінованого типу) «Світлячок» від 20.04.2015 року, ОСОБА_3 не здійснює своїх батьківських обов»язків щодо вихованця групи «Вишенька», ОСОБА_4. Батьківські збори, консультації не відвідує, не цікавиться здоров»ям дитини, її розвитком. Ніколи не спілкувався з керівництвом ДНЗ, спеціалістами, медичним персоналом та вихователями. За відвідування дитиною закладу не платить ( а.с.17).

Амбулаторія загальної практики сімейної медицини № 2 м. Обухова довідкою від 28.10.2016 року повідомила, що ОСОБА_4 перебуває під наглядом даного закладу з 09.11.2010 року і за період спостереження батько дитини на прийом до педіатра не звертався ( а.с.44).

Відповідно до довідки Навчально-виховного комплексу «Гімназія - загальноосвітній навчальний заклад І ступеня міста Обухова імені Володимира Мельника» за № 60 від 27.10.2016 року, ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі. Його батько, ОСОБА_3, за час навчання дитини ( 01.09.16-28.10.16 р.) не спілкується з вчителями ні особисто, ні в телефонному режимі, не відвідує батьківські збори та не бере участі у вихованні сина ( а.с. 42).

23.03.2015 року та 19.07.2016 року ОСОБА_2 зверталась до ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на тимчасове вивезення для відпочинку сина сторін за кордон, проте ці звернення залишились без реагування з боку останнього ( а.с.11-12,15).

Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області як Орган опіки та піклування, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради від 28.11.2016 року , прийшла до Висновку від 30.11.2016 року за № 2846 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до його малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків до своєї малолітньої дитини : не піклується про його життя та здоров»я, матеріально допомагає, не спілкується з сином, не телефонує, не вітає зі святами, не проявляє інтересу до розвитку та успіхів ОСОБА_4 ( а.с.45-46).

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з»являвся, хоча відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України , регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо невиконання обов»язків по вихованню дитини, наявність заборгованості по аліментам, ненадання дозволу на виїзд дитини за межі України для відпочинку не є підставами для позбавлення батьківських прав, врахувавши і те, що позивач не зверталась до органу опіки та піклування за захистом прав дитини і цим органом не приймалися заходи щодо усунення причин невиконання відповідачем своїх обов»язків по вихованню дитини .

Проте з таким рішенням суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов без належного з»ясування обставин справи, та застосування норм матеріального права, що регулюють дані сімейні правовідносини .

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції , держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитинивід усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину ( ст. 19 Конвенції про права дитини) .

За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як вбачається з рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.07.2011 року, то ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з грудня 2010 року не проживають разом , і дитина сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір»ю.

На час припинення спільного проживання разом з відповідачем у справі, його сину ОСОБА_4 було вісім місяців . На даний час майже сім років.

Відомості, викладені в довідках дошкільного навчального закладу, загальноосвітнього навчального закладу, медичного закладу свідчать про те, що батько ОСОБА_4, відповідач у справі, долею дитини не цікавився, вихованням , піклуванням та здоров»ям дитини не займався, любов до дитини не проявляв, тобто повністю був і є відсутнім у житті дитини.

При цьому наявність заборгованості по аліментам свідчить і про нехтування обов»язком щодо утримання дитини, який відповідно до ст.. 180 СК України є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним, а також є проявом байдужості до потреб дитини в існуванні (їжа,одяг, комфорт, користування комунальними та медичними послугами ) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку.

Всі ці факти у сукупності, а також і кожна з них окремо вказують на те, що відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 ст. 155 СК України).

Ухилення від виконання юридичного обов»язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Будь-яких доказів того, що відповідач не виконував свої батьківські обов»язки внаслідок тяжкого захворювання чи з інших незалежних від нього причин, матеріали справи не містять, а в судові засідання ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з»являється, хоча судові повістки направлялись судом за його зареєстрованим місцем проживання та отримувались його сестрою відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач ухилився від виконання батьківських обов»язків щодо піклування про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , наслідком чого є позбавлення батьківських прав, що є санкцією за їх протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю.

Пославшись як на одну із підстав у відмові позову на те, що позивач не зверталась до органу опіки та піклування за захистом прав дитини і цим органом не приймалися заходи щодо усунення причин невиконання відповідачем своїх обов»язків по вихованню дитини, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов про позбавлення батьківських прав відповідно до норм сімейного законодавства як раз і є способом захисту прав дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв»язку з чим , враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином досить тривалий час по відношенню до його віку , існування реальної можливості виконання батьківських обов»язків, проте їх свідоме не вчинення , неприйняття участі в матеріальному утриманні дитини, відсутність зацікавленості перебування дитини у дошкільному, загальноосвітньому навчальних закладах, відсутність турботи про його здоров»я, побут і виховання , колегія суддів вважає, що задоволення даного позову відповідатиме правам та інтересам дитини.

На підставі викладеного рішення суду неможна визнати законним та обґрунтованим, в зв»язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог з розподілом понесених позивачем судових витрат відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Крім зазначеного , колегія суддів роз»яснює, що відповідач відповідно до ст.. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинен довести, що він усвідомив свою протиправну поведінку щодо дитини та має бажання здійснювати батьківські обов»язки в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 157 грн. 55 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -