УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» (далі - НТУУ «КПІ») звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що на його балансі знаходиться будинок АДРЕСА_1, у квартирі № 8 якого проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Оскільки відповідачі не сплатили своєчасно та в повному обсязі квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги станом на грудень 2015 року виникла заборгованість у сумі 18 871 грн 50 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь НТУУ «КПІ» заборгованість за квартирну плату та житлово-комунальні послуги, яка утворилася станом на 1 січня 2016 року, в сумі 15 730 грн 42 коп. та судовий збір у сумі 1 015 грн.

У касаційній скарзі НТУУ «КПІ» просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, стягнув з ОСОБА_4 як співвласника квартири, борг за надані комунальні послугу у розмірі, який відповідає його частці у праві спільної часткової власності в квартирі, на підставі ст. 360 ЦК України. Також суди дійшли висновку про те, що позовні вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки він не є співвласником квартири.

Проте з такими висновками судів у повній мірі погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі НТУУ «КПІ» (а.с. 10).

ОСОБА_4 є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 24 грудня 2004 року (а.с. 27-28). Власником іншої 1/6 частини вказаної квартири є інший ОСОБА_4, який мешкає за кордоном, та який до участі у справі не притягнутий. Крім того, в квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_3, який не є співвласником зазначеної квартири.

Звертаючись до суду із указаним позовом, НТУУ «КПІ» указувало на те, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, оплату за які вони не здійснюють, тому позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 18 871 грн 50 коп.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що оскільки ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, він не повинен нести витрати по утриманню квартири, та стягнули суму боргу в розмірі 15 730 грн 42 коп. з ОСОБА_4 пропорційно його частці у спільному майні.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 358, ст. 360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Оскільки судами в ході розгляду справи ОСОБА_4 не надав допустимих доказів про укладення кожним із співвласників окремих угод на користування комунальними послугами, то висновки судів про необхідність стягнення з останнього заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до його частки у спільному майні є помилковим.

Разом із тим, судами встановлено, що у вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

За правилами ст. 160 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не звернули належної уваги на зазначені норми закону та не надали належної оцінки тому, що співвласник квартири повинен нести витрати на утримання житла у повному обсязі, при цьому не позбавлений можливості стягувати з іншого співвласника понесені витрати на утримання квартири, та що особи, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, зокрема сплачувати житлово-комунальні послуги.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати законними та обґрунтованими , у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович