Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" квітня 2017 р. м.Житомир
Корольовський рай8онний суд м.Житомира в складі: головуючого судді - Шалоти К.В., за участю секретаря Яковенко О.В., представник ОСОБА_1 ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі питання про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 від імені якої діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відмовлено повністю (а.с. 146,147 т. 4).

Однак, ухвалюючи вказане рішення судом не було вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.04.2017 року справу за позовом ОСОБА_3 від імені якої діє законний представник ОСОБА_4 - повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ст.ст. 220, 88 ЦПК України.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлявся про судовий розгляд, через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість по іншим справам, однак доказів на підтвердження обставин поважності неявки в судове засідання суду не надав.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні 21.04.2017 при вирішенні питання про розподіл судових витрат покладався на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про судовий розгляд, через канцелярію суду подали письмові заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність осіб, які беруть участь у справі для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення не є обов'язковою.

Встановлено, що у жовтні 2015 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір поруки від 20.05.2015 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок № 10-в по пров. 4-му Першотравневому у м. Житомирі та витребувати це майно із чужого незаконного володіння ОСОБА_1

При поданні позовної заяви ОСОБА_4 судовий збір сплачено не було.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22.10.2015 року, з урахуванням ухвали суду від 21.04.2017 року відстрочено ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 20 т.1).

До ухвалення рішення у справі ОСОБА_4 судовий збір за позовом сплачено не було.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відмовлено повністю (а.с. 146,147 т. 4).

Питання судових витрат у рішенні суду від 23.01.2017 року залишилось не вирішеним.

Відповідно до ч.4 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Позивач ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду 21.10.2015 року з вимогою негайного та майнового характеру (визнати права власності на житловий будинок № 10-в по пров. 4-му Першотравневому у м. Житомирі).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1 218,00 грн.

На підставі підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону від 26.09.2015 року), який був чинний на момент подачі позовної заяви, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору складала 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 вказаного закону - за подання до суду заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору складала 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.07.2012 року, вбачається, що згідно висновку вартості майна виданого ТОВ «ЗемЮрКонсалтінг» 06.07.2012 року ринкова вартість житлового будинку № 10-в по пров. 4-му Першотравневому у м. Житомирі становить 1 130 805 грн. (а.с. 4,5 т. 1).

Таким чином, за подання позовної заяви у якій одночасно заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, позивачу ОСОБА_4 необхідно було сплатити судовий збір в сумі 6577 грн. 20 коп. (6 090 грн.00 коп. - за вимогу про визнання права власності на житловий будинок та повернення його з чужого незаконного володіння, з розрахунку: 5 х 1 218 грн. ) + 487 грн.20 коп. - за вимог про визнання правочину недійсним, з розрахунку: 0,4 х 1 218 грн.).

Зазначену суму судового збору, сплату якого ОСОБА_4 було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, позивачем сплачено так і не було.

Відповідно до розяснення, виклаених у п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо строк, на який судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено повністю, однак питання судових витрат залишилося не вирішеним, суд дійшов висновку, про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з позивача в дохід держави несплачену судовий збір в сумі 6577 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 220 ЦПК України, Корольовський районний суд м.Житомира,-

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстрайійний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 6577 (шість тисяч п"ятсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота