АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідністю «Арсенал - Фінанс» про встановлення нікчемності договорів та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів,

в с т а н о в и л а :

у січні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати нікчемним, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договір застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року та додаткову угоду № 1 до нього; визнати нікчемним, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого на підставі договору доручення діє ТОВ «Арсенал-Фінанс» договір відступлення права вимоги № Д-4.1/2014 від 04.09.2014 року та застосувати наслідки нікчемності правочинів шляхом припинення (скасування) обтяження на майнові права АТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними між АТ «Дельта Банк» та фізичними та/або юридичними особами позичальниками вартістю 3 802 493 684, 54 грн., зареєстрованого реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі договору застави майнових прав посилаючись на те, що вказані договори укладені з порушенням ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок чого є нікчемними.

Ухвалами суду, занесеними до журналів судового засідання до участі у справі як третіх осіб залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України та ТОВ «Арсенал - Фінанс».

Справа № 756/277/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/3413/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2017 року позов задоволено. Встановлено нікчемність укладених між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 04.09.2014 року договору застави майнових прав № Д-4/2014 та додаткової угоди № 1 до цього договору, договору застави майнових прав від 09.02.2015 року. Встановлено нікчемність укладеного 04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, від імені якого діяло ТОВ «Арсенал-Фінанс», договору відступлення права вимоги № Д-4.1/2014. Застосовано наслідки недійсності нікчемних правочинів шляхом припинення обтяження на майнові права ПАТ «Дельта Банк» вартістю 3 802 493 684, 58 грн. за укладеними між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договором застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-4/2014, додаткової угоди № 1 до цього договору застави майнових прав від 09.02.2015 року, а також укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, від імені якого діяло ТОВ «Арсенал-Фінанс», договором відступлення права вимоги № Д-4.1/2014 від 04.09.2014 року, реєстраційний номер запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15079725 від 12.02.2015 року. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не надав оцінки доводам щодо дати укладення правочинів та щодо не відображення у власному бухгалтерському обліку банку факту укладення договору застави. Порушення, вчинене банком не може бути підставою нікчемності договору, оскільки це відповідальність працівників банку. Суд не взяв до уваги, що оскаржуваний договір було укладено до моменту призначення куратора банку та встановлення особливого режиму контролю за діяльністю банку. Крім того, суд не врахував, що передача майна в заставу - це не відчуження майна і не відмова від майнових прав, а грошова оцінка вартості майнових прав, що є предметом застави, була визначена за угодою сторін на підставі ст. 49 Закону України «Про заставу» і не має жодного правового зв'язку з відчуженням майна в розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Законом не заборонено фіксування сторонами суми вартості предмета застави, яка є вищою суми основного зобов`язання. Забезпечення виконання зобов'язань банку в такий спосіб надавалося крім ОСОБА_1 і іншим особам, що спростовує факт надання особливих переваг останньому. Є рішення суду, у яких банку відмовлено в позові у тотожніх правовідносинах (висновок Верховного Суду України від 23.11.2016 року). Суд застосував до спірних правовідносин Закон України «Про Національний банк України», який не підлягає застосуванню. До того ж у рішенні наведено лише текст норм цього Закону, без будь - яких висновків. Вважає, що суд допустив упередженість при розгляді справи, не прийняв додаткових письмових пояснень та не врахував судову практику.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники ПАТ «Дельта Банк» Шутов О.О. та Ханович К.В., а також представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шевченко Ю.А. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку № 10, за умовами якого банком відкрито ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 в доларах США.

13.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку № 18, за яким банком відкрито ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 в євро.

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» № 4001 від 29.12.2015 року залишки коштів на рахунках ОСОБА_1 станом на 03.03.2015 року становлять 58 451 057,22 доларів США та 805 736, 24 євро.

04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави майнових прав № Д-4/2014, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» надано в заставу ОСОБА_1 майнові права банку за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Дельта Банк» з фізичними та/або юридичними особами - позичальниками, детальна інформація про яких наведена у додатку № 1 (п. 1.1 договору). Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 1 552 047 743 грн. 11 коп. (п. 1.2. договору). Майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання банком зобов'язань перед ОСОБА_1 за договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012року та договору банківського рахунку № 18 від 13.12.2012 року. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено у сумі 619 923 236 грн. 80 коп. У разі прострочення банком виконання зобов'язань за договором банківських рахунків або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення) задовольнити грошові вимоги, шляхом звернення стягнення на майнові права (відступлення права вимоги, набуття права власності, продажу та/або в інший встановлений законодавством або цим договором спосіб).

04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діяло за договором доручення ТОВ «Арсенал-Фінанс», укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1/2014, згідно з яким цей договір укладений з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року.

09.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору застави № Д-4/2014 від 04.09.2014 року, за якою сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 3 802 493 684 грн. 54 коп., які є засобом забезпечення виконання банком зобов'язань перед ОСОБА_1 за договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року, договором банківського рахунку № 18 від 13.12.2012 року, договором № 012-09509-020215 банківського вкладу (депозиту) «зростаючий» у євро від 02.02.2015 року, договором № 003-09509-030215 банківського вкладу (депозиту) «зростаючий» у євро від 03.02.2015 року, договору № 004- 09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «зростаючий» у доларах США від 05.02.2015 року, договору № 005-09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «зростаючий» у доларах США від 05.02.2015 року, договору № 001-09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «зростаючий» у євро від 06.02.2015 року. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено в 1 518 803 119 грн. 16 коп. (т. 1 а.с. 15).

12.02.2015 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження за № 15079725 у виді застави майнових прав ПАТ «Дельта Банк» за укладеним з фізичними та/або юридичними особами позичальниками договорами вартістю 3 802 493 684 грн. 58 коп. на підставі укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договором застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-4/2014, додаткової угоди № 1 до цього договору від 09.02.2015 року, а 16.03.2016 року - за договором відступлення права вимоги № Д-4.1/2014 від 04.09.2014 року.

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 року № 102/БТ надано ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності.

Постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 року № 348/БТ внесено зміни до постанови від 26.02.2014 року № 102/БТ, за якими, зокрема, передбачалось право Національного банку України призначати представника для здійснення контролю за використанням кредиту.

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 року № 560/БТ встановлено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратором банку службовця Національного банку України Губенко С.М..

Постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних строком на 180 днів, а також запроваджено для банку обмеження щодо його діяльності, зокрема, не передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», зі змінами внесеними рішенням від 08.04.2015 року № 71, згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк» по 02.10.2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року.

Рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, оформленого протоколом від 28.15.2015 року № 12 затвердженні результати перевірки, якою виявлені договір застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1/2014 від 04.09.2014 року, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, що є нікчемними відповідно до п. 5, 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

12.06.2015 року ОСОБА_1 та його представнику ТОВ «Арсенал-Фінанс» направлено повідомлення про нікчемність договору застави майнових прав та договору відступлення права вимоги.

Відповідно до звіту АФ «Інтер-Аудіт» про фактичні результати перевірки окремих операцій ПАТ «Дельта Банк» від 31.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» діяв з перевищенням компетенції при передачі в заставу майнових прав за діючими кредитними угодами до ОСОБА_1 на загальну суму 3 802 493 684 грн. 54 коп. у зв'язку з відсутністю погодження з куратором банку, при цьому ПАТ «Дельта Банк» надано додаткову перевагу ОСОБА_1 у частині передачі в заставу майнових прав в разі визнання банку неплатоспроможним, що є перевагою перед іншими кредиторами.

04.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. із вимогою про визнання його кредитором за договором банківського рахунку № 9 від 11.12.2012 року, договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року.

Згідно витягу з реєстру акцептованих вимог ПАТ «Дельта Банк» акцептована сума кредитора ОСОБА_1 становить 1 255 286 699, 84 грн..

Відповідно до укладених 06.10.2009 року та 26.02.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України договорів застави майнових прав № 51/61/144/39/863МП-2 (в редакції договору зі змінами та доповненнями внесеними 20.07.2010 року, 27.12.2013 року та 26.02.2014 року) майнові права ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, зокрема, № 221-0111007/ФКВ8, 802/ФКВ-07, 567/ФКВ-07, 1738- 0161014/ФКВ-08, 356-012/ФКВ-08, НКЛ-1760468, 0 на час передачі їх за спірними договорами ОСОБА_1 перебували в заставі Національного банку України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» укладаючи з ОСОБА_1 спірні договори прийняв на себе зобов'язання щодо передачі у заставу майнових прав за укладеними банком з юридичними та/або фізичними особами кредитними договорами у порядку іншому ніж встановлено чинним законодавством, з порушенням правил бухгалтерського обліку, при збільшенні обсягу відповідальності не отримав погодження куратора банку, з наданням переваг ОСОБА_1 щодо задоволення його кредиторських вимог до банку за договорами банківських рахунків та вкладів перед іншими кредиторами, у спосіб не передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також передав у заставу майнові права, вартість яких значно перевищує кредиторські вимоги ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 3 цієї статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з частинами 4 та 5 цієї статті Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

У порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, оформленого протоколом № 12 від 27.05.2015 року та затвердженого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Дельта Банк» за результатами перевірки встановлено, що договір застави майнових прав від 04.09.2014 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 09.02.2015 року), укладений між Банком та ОСОБА_1 та договір відступлення права вимоги від 04.09.2014 року є нікчемними (п.п. 5,7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

12.06.2015 року ОСОБА_1 та його представнику ТОВ «Арсенал-Фінанс» направлено повідомлення про нікчемність договору застави майнових прав та договору відступлення права вимоги.

Рішення комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями ОСОБА_1 не оспорювалося.

Разом з тим, позивач вказує на те, що не може поза волею ОСОБА_1 застосувати наслідки нікчемності правочину та припинити обтяження на майнові права ПАТ «Дельта Банк», яке зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

За матеріалами справи судом першої інстанції правильно встановлено, що договори банківського рахунку було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 11.12.2012 року та 13.12.2012 року без будь - якого забезпечення зобов`язань.

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 року № 102/БТ надано ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності, а постановою від 12.06.2014 року № 348/БТ внесено зміни до постанови від 26.02.2014 року № 102/БТ та передбачено право Національного банку України призначати представника для здійснення контролю за використанням кредиту.

Саме після надання ПАТ «Дельта Банк» кредиту для збереження ліквідності та надання права Національного банку України призначати представника для здійснення контролю за використанням кредиту ПАТ «Дельта Банк» уклав з ОСОБА_1 договір застави (04.09.2014 року). Тобто спірний договір укладено у період, коли у ПАТ «Дельта Банк» існували певні обмеження щодо здійснення операцій банку у зв`язку із виникненням проблем з ліквідністю. До того ж в заставу були передані майнові права банку за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Дельта Банк» з фізичними та/або юридичними особами - позичальниками, які за договором, укладеним між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» від 26.02.2014 року перебували у заставі Національного банку України. А додаткова угода до договору застави, за якою сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 3 802 493 684 грн. 54 коп. укладена 09.02.2015 року, уже в період коли постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 року встановлено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратором банку службовця Національного банку України Губенко С.М., а постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних та запроваджено для банку обмеження щодо його діяльності, зокрема, не передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку.

Відповідно до п.п. 4.8 та 4.9 постанови Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 р. про застосування Національним банком України заходів впливу (в редакції чинній на момент призначення куратора) куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що договір застави та договір відступлення права вимоги укладені до призначення куратора колегія суддів вважає безпідставними.

В договорі застави передбачено, що ОСОБА_1 має право в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення) задовольнити грошові вимоги, шляхом звернення стягнення на майнові права (відступлення права вимоги, набуття права власності, продажу та/або в інший встановлений законодавством або цим договором спосіб).

За результатами звіту АФ «Інтер-Аудіт» про фактичні результати перевірки окремих операцій ПАТ «Дельта Банк» від 31.08.2015 року встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» діяв з перевищенням компетенції при передачі в заставу майнових прав за діючими кредитними угодами до ОСОБА_1 на загальну суму 3 802 493 684 грн. 54 коп.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та підтвердив нікчемність договору застави майнових прав та додаткової угоди до нього та відповідно договору відступлення права вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір застави не є відчуженням майна і не є відмовою від майнових вимог, а тому не веде до зменшення активів банку суперечать змісту договору, за яким ОСОБА_1 має право задовольнити грошові вимоги, шляхом звернення стягнення на майнові права (відступлення права вимоги, набуття права власності, продажу та/або в інший встановлений законодавством або цим договором спосіб).

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що умови укладеного з ОСОБА_1 договору застави не передбачають надання йому як кредитору переваг (пільг), оскільки такі договори були укладені і з іншими кредиторами. Як вбачається з копій судових рішень та не заперечується сторонами, дійсність подібних угод, укладених з певними кредиторами банком також не визнається та оскаржується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність» бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язанні результати фінансової діяльності та їх зміни. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

У порушення вимог зазначеної норми та Положення про організацію обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 надана застава не була відображена у бухгалтерському обліку банку. Доводи апеляційної скарги про те, що таке порушення вчинене самими працівниками банку не спростовують висновків суду, оскільки предметом даного спору є встановлення нікчемності правочину з підстав, встановлених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про Національний банк України» не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції лише процитував ці норми, не навівши аналізу та не застосувавши їх до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції вірно вирішив спір по суті та з урахуванням того, що внаслідок винесення судом апеляційної інстанції власного рішення результат по суті спору не зміниться, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване із зазначених у апеляційній скарзі підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді