Справа № 159/2882/17
Провадження № 6/159/34/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонниц суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

при секретарі - Канашковій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 погоджене з в.о. начальника Ковельського ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

в с т а н о в и в:

03.08.2017 року старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 за погодженням з в.о. начальника Ковельського ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 - 38/100 ідеальної частки в новоствореному об»єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1, - право власності на яке не зареєстровано за боржником у встановленому законом порядку, який зобов»язаний сплатити по зведеному виконавчому провадженню №29220123 заборгованість на загальну суму 520912,93 грн. та заборгованість по аліментах в сумі 24244,94 грн.

В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначав, що ним було з»ясовано матеріальний стан боржника ОСОБА_3 і встановлено, що він не має доходів, коштів на рахунках у банках та фінансових установах, рухомого майна, зареєстрованого на своє ім»я, та встановлено реєстрацію за боржником права власності на частку в спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_2, на яку накладено арешт. Разом з тим зазначає, що в подальшому, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2014 року, яке набрало законної сили 21.02.2014 року, судом було проведено перерозподіл часток співвласників у вище згаданому нерухомому майні і за ОСОБА_3 було визнано право на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об»єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_3, яке боржник не зареєстрував у встановленому законом порядку.

Посилаючись на вимоги статті 377 ЦПК України, головний державний виконавець просив задовольнити подання.

У судове засідання державний виконавець не з»явився, однак, подав письмову заяву про розгляд клопотання у його відсутності, в якій вказав також, що підтримує внесене подання.

Боржник ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_4 на підставі ст.377 ч.2 ЦПК України в судове засідання не викликалися і не повідомлялися про розгляд подання.

Вивчивши внесене подання та дослідивши матеріали подання, зведеного виконавчого провадження №29220123, матеріали цивільних справ №159/6172/14-ц, №0306/1833/12, суд задовольняє подання з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Ковельському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходяться виконавчі листи №32713203 від 18.05.2012 року, №47375041 від 24.04.2015 року, видані Ковельським міськрайонним судом, відповідно, 18.05.2012 року по справі №159/6172/14-ц та від 24.04.2015 року по справі №0306/1833/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Також на виконанні Ковельського ВДВС ГТУЮ у Волинській області знаходиться на примусовому виконанні зведене виконавче провадження ЗВП №29220123 про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичних і юридичних осіб заборгованості на загальну суму 520912,93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

При прийнятті рішення за даним клопотанням суд бере до уваги те, що судові рішення залишаються не виконаними і не втратили своєї законної сили.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню.

Судове рішення це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення. За приписами ст.129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами., прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У відповідності зі ст.377 ч.1 ЦПК України питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке на зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень вирішуються судом за поданням державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін за участю державного виконавця.

Главою IV Закону України «Про виконавче провадження» встановлено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, зокрема на кошти боржника та інші цінності, а в разі їх відсутності стягнення звертається на інше належне боржнику майно, а після цього на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Матеріалами подання підтверджено відсутність у боржника ОСОБА_3 доходів, коштів на рахунках у банках та фінансових установах, рухомого та підтверджено реєстрацію за боржником права власності на частку в спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_2.

Разом з тим, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2014 року, яке набрало законної сили 21.02.2014 року, судом було проведено перерозподіл часток співвласників у вище згаданому нерухомому майні і за ОСОБА_3 було визнано право на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об»єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_3, яке боржник не зареєстрував у встановленому законом порядку.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст.208-210,293,377 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1, погоджене з в.о. начальника Ковельського ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, - задовольнити.

Звернути стягнення на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об»єкті нерухомого майна, а саме - в квартирі АДРЕСА_3, право на яку визнано за ОСОБА_3 згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2014 року, та право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, - для виконання виконавчих листів №32713203 від 18.05.2012 року, №47375041 від 24.04.2015 року, виданих Ковельським міськрайонним судом Волинської області, відповідно, 18.05.2012 року по справі №159/6172/14-ц та від 24.04.2015 року по справі №0306/1833/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на виконання виконавчих листів за зведеним виконавчим провадженням ЗВП №29220123 про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичних і юридичних осіб заборгованості на загальну суму 520912,93 грн.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючаОСОБА_5