АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Гаращенко Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року у справі №6-5179ск15 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою. За подачу касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2557,80 грн., проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року йому було відмовлено у поверненні судового збору у розмірі 2557,80 грн.

Вважаючи таку ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ незаконною та такою, що завдала матеріальної шкоди, позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Державного-казначейства України в м. Києві сплачений судовий збір в сумі 2577,80 грн. (а.с.2)

Відповідач заперечував проти заявлених вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Зазначив, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тому вважав, що Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві є неналежним відповідачем. (а.с.18-19)

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовлено. (а.с.30-31)

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначив, що судом порушено порядок заочного розгляду справи і суд не врахував обставин та доказів, якими обґрунтовані заявлені вимоги, тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. (а.с.34-35)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Підстав для відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 із застосуванням Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР (із змінами) у цьому провадженні не встановлено.

Між сторонами виникли правовідносини, які мають бути врегульовані за чинним ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1176 ЦК України передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно з ч. 6 цієї статті передбачена можливість відшкодування на загальних підставах шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2015 року у справі №6-5179ск15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарного боргу і упущеної вигоди. За змістом мотивувальної частини вказаної ухвали зазначено, що оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 розглянута судом касаційної інстанції по суті й у відкритті касаційного провадження відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, судовий збір за подання та розгляд касаційної скарги поверненню не підлягає.(а.с.4)

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою, в якій із посиланням на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» просив постановити ухвалу про повернення йому сплаченого судового збору в сумі 2577,80 грн. (а.с.5)

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на недотримання положень пункту 3 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року йому було відмовлено у поверненні судового збору у розмірі 2557,80 грн. (а.с.57)

Колегія суддів перевірила і відхилила вказані доводи.

Питання щодо повернення чи відшкодування судового збору, сплаченого сторонами цивільної справи при здійсненні цивільного судочинства, визначено спеціальним порядком, передбаченим ст. ст. 88, 220 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір».

За змістом п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя повинен дати оцінку доводам касаційної скарги, порівняти їх із висновками судів, викладеними в судових рішеннях, та вирішити питання, чи є необхідність перевірити висновки судів на підставі матеріалів справи.

Такі дії судді не є суто процесуальними діями, перелік яких міститься у інших пунктах ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", інших пунктах ч. 4 ст. 328 ЦПК України та ч. 5 ст. 214 КАС України і потребують оцінки обґрунтованості доводів касаційної скарги порівняно з висновками судів у судових рішеннях.

Разом із тим за загальним змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається у випадку, коли наступили процесуальні наслідки, які не залежать та не потребують розгляду справи по суті та оцінки обставин справи та наданих сторонами доказів.

Таким чином, вимоги п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" не можуть бути застосовані у разі відмови у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-138цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Інших доказів завдання позивачу матеріальної шкоди незаконною дією або бездіяльністю до суду не надано і судом таких не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України забезпечила реалізацію права апелянта на спростування висновків районного суду, проте апелянт не надав таких доказів в суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянта, що суд не надав оцінки завданої шкоди в розмірі 551.21 грн. судового збору, колегія суддів відхилила, оскільки таких вимог позивач в суді першої інстанції не заявляв.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вирішила справу на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Д.Р.Гаращенко

Справа № 22-ц/796/10478/2017

Унікальний номер 757/19406/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Новак Р.В.

Доповідач Левенець Б.Б.