Єдиний унікальний номер 448/384/17
Провадження № 2/448/450/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
20.07.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Білоус Ю.Б.,
при секретарі Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Мостиська міська рада Львівської області та Мостиський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 15.03.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1, де на даний час зареєстрована його дочка ОСОБА_3 та її колишній чоловік - ОСОБА_2
Вказує, що з моменту реєстрації шлюбу між дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме з 01.07.2008року, відповідач почав проживати у вищевказаному житловому, а також був зареєстрований за даною адресою. Однак, з часом відносини дочки та її чоловіка погіршилися і вони перестали бути сім'єю. З 2015року відповідач ОСОБА_2 за власною ініціативою припинив проживати у даному будинку, без будь-якого примусу, забрав звідти усі свої особисті речі та проживає окремо. З того часу відповідач жодного разу не оплачував комунальних платежів по обслуговуванню та утриманню будинку і не висловлював бажання проживати разом.
Зазначає, що 19.01.2017року Мостиським районним судом Львівської області було розірвано шлюб між дочкою та відповідачем за взаємною згодою сторін. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він (позивач) ні його дочка ОСОБА_3, ні будь-хто інший відповідачу не чинили. Останній добровільно визначив собі інше місце проживання і його (позивача) жилим приміщенням не користується понад двох років без поважних причин.
Також зазначає, що він та його дочка неодноразово зверталися до відповідача ОСОБА_2 з проханням виписатися із вказаного будинку, на що останній погоджувався, проте до цього часу залишається бути зареєстрованим в даному будинку.
З огляду на наведене, просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, а також зобов'язати орган реєстрації Мостиської міської ради зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Також просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору на суму 640 гривень.
В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.
Представник третьої особи - Мостиського РС ГУДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності. Вирішення спору покладає на розсуд суду.
Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести за їхньої відсутності.
Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно із ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Розглядаючи даний спір суд звертає увагу на те, що об'єкт власності - жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами Житлового кодексу України. На підставі норм, що регулюють договір майнового найму, а не житлового законодавства, вирішуються вимоги про виселення з приміщень, що не входять до складу житлового фонду (виробничих і інших нежилих приміщень, вагончиків, збірно-розбірних, пересувних, контейнерних та інших підсобних споруд).
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ст.9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 20.10.2010року та копією витягу про державну реєстрацію прав КП «Мостиське РБТІ» №27707908 від 20.10.2010року.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради №749 від 28.02.2017року про склад сім'ї ОСОБА_1, а також із актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 31.10.2016року, від 16.12.2016року та від 28.02.2017року, у вищевказаному житловому будинку зареєстровано всього п'ять осіб: позивач ОСОБА_1 (власник), його дружина - ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_3, внук ОСОБА_5, а також колишній чоловік дочки - ОСОБА_2 - відповідач у справі, який за даною адресою фактично не проживає з вересня місяця 2016року по даний час.
Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.
Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, особа вважається такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, якщо вона без поважних причин відсутня більше 6 місяців за місцем проживання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачем права на користування житлом на час його відсутності.
Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у належному позивачу житловому будинку, факту чинення йому перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачем дій, які б свідчили про його намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням.
Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній у спірному жилому приміщенні понад шість місяців, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останній самостійно залишив дане жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком йому не чинилось і він добровільно обрав собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.
Щодо позовних вимог в частині зобов'язання третьої особи у справі - Мостиської міської ради Львівської області як органу реєстрації зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 640 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.
Зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили

«___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус