Справа № 591/5638/16-ц
Провадження № 2/591/454/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради, 3-я особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що влітку 2016 року його донька ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 року перебувала на відпочинку в таборі «Зоряний» КП «Шляхрембуд» загін № 6. 26.07.2016 року перед обідом вихователі залишили дітей, які розважалися, без нагляду. Під час гри на нерівному покритті його донька запнулася та впала. В наслідок цього донька отримала тілесні ушкодження у вигляді рваної рани носу, забій лобової частини голови та інші. Його доньку було доставлено до лікарні де та встановлено діагноз розсічена рана переносці, гематома лобової частини голови. На лікуванні його донька перебувала з 26.07.2016 року по 09.08.2016 року. Його донька та вся сім'я переживала дуже нервували з приводу даної події, донька отримала травми що залишили сліди на обличчі, для видалення яких потрібно проведення пластичної операції. Зазначив, що після цього його донька стала страждати на головний біль, захворювання очей, погано спить та нервує. Вважає, що його доньці завдана моральна шкода, яку має відшкодувати відповідач з вини якого її було заподіяно, оскільки під час перебування дітей під його наглядом він не забезпечив безпечні умови перебування дітей. Просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди його неповнолітній доньці 100000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач зазначив, що моральна шкода завдана дитині.

Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що нещасний випадок стався з вини дітей, які необережно гралися. Пояснив, що діти перебували під наглядом одного вихователя, оскільки інший підраховував порції в їдальні, а ще один стояв біля дверей їдальні. Зазначила, що відсутня вина відповідача у заподіянні шкоди доньці позивача, а відтак просить відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

У частині першій статті 60 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов'язків з доказування, а саме кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (зокрема, щодо дій відповідача та причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою).

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15) вбачається, що її батьком є позивач.

Судом встановлено, що в липні 2016 року ОСОБА_2 відпочивала в Оздоровчому таборі «Зоряний» КП «Шляхрембу» та під час перебування її в таборі з нею стався нещасний випадок, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з акту по нещасний випадок невиробничого характеру (а.с. 98) «26 липня 2016 року на плацу перед їдальнею діти чекали заходу до приміщення для прийому їжі. В цей час ОСОБА_4 застрибнула на плечі ОСОБА_2, щоб та її покатала. ОСОБА_2 похитнулася і не втримавши рівноваги впала та травмувала обличчя»

З копії путівки № 86 (а.с. 92) та 109 (а.с. 101) вбачається, що малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували в ОТ «Зоряний» з 10 липня по 30 липня 2016 року.

З пояснень позивача вбачається, що поряд з іншими травмами його донька травмувала обличчя. Дані пояснення підтверджуються фотокартками та не спростовані відповідачем.

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 7) вбачається, що з 16.07.2016 року по 09.08.2016 року ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в СМДКЛ «Святої Зінаїди» ЛОР відділення з діагнозом «Травма носа: забійно-рвана перенісся, забій м'яких тканин носа.» «Невроз сну», «Залишкові явища сукон'юктивитного крововиливу лівого ока».

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;.

З огляду на наведені вище обставини та норми закону, суд вважає, що ОСОБА_2 понесла немайнові втрати, пов'язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень, а тому заподіяння моральної шкоди в результаті цього для суду є очевидним.

Посилання представника відповідача на те, що шкоду дитині було завдано не з його вини суд не може взяти до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Статтею 19 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» визначені обов'язки дитячого закладу оздоровлення та відпочинку дітей.

Згідно ст. 33 зазначеного вище закону, працівники дитячого закладу оздоровлення та відпочинку в межах покладених на них обов'язків несуть персональну відповідальність відповідно до законодавства за безпеку життя і здоров'я дітей, які оздоровлюються та відпочивають у цьому закладі, за якість та повноту виконання навчальних та виховних програм, які реалізуються в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку.

Працівники дитячого закладу оздоровлення та відпочинку зобов'язані дотримуватися вимог статуту (положення) дитячого закладу оздоровлення та відпочинку, виконувати правила внутрішнього розпорядку та посадові обов'язки; берегти життя та здоров'я дітей, захищати їх інтереси, пропагувати здоровий спосіб життя; виконувати накази та розпорядження директора закладу.

Відповідно до Положення про ОТ «Зоряний» - працівники Зоряного відповідно до своїх функціональних повноважень несуть відповідальність за збереження життя та здоров'я дітей, якій перебувають в ньому (п. 4.1). В Зоряному створюються безпечні умови перебування дитини, забезпечується охорона її життя і здоров'я (п. 4.8)

Наказом № 19 від 09.07.2016 року затверджені заходи по охороні життя і здоров'я дітей (а.с. 90) відповідно до яких, сі працівники табору мають забезпечити безумовне виконання правил техніки безпеки; не залишати дітей без нагляду дорослими, забезпечувати постійний нагляд за дітьми протягом дня і в нічний час.

Зважаючи на наведене суд вважає, що саме з вини працівників ОТ «Зоряний», якій у супереч вимогам наведених вище положень нормативно-правових актів не забезпечили безпечні умови відпочинку дітей; допустили небезпечну гру дітей у місці, яка для цього не відведена, стався нещасний випадок в наслідок якого ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на характер тілесних ушкоджень, отриманих дитиною, їх наслідки для неї, виходячи з засад розумності та справедливості, ступеня вини ОТ «Зоряний» у спричиненні ОСОБА_2 моральної шкоди, характеру і тривалості її страждань, істотності вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, на думку суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 20000 грн.

Посилання позивача в обґрунтування розміру своїх вимог на необхідність проведення пластичної операції не заслуговує на увагу, оскільки дана обставина не підтверджена відповідної медичною документацією. Окрім того, дані витрати відносять до майнової шкоди, а моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 20 000 грн. грошової компенсації моральної шкоди, завданої малолітній ОСОБА_2, які підлягають стягненню на користь її батька.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнений за законом, пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 200 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої неповнолітній ОСОБА_2.

В задоволення позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради на користь держави 200 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя