Справа № 175/904/17
Провадження № 2/175/1039/17
Рішення

Іменем України

13 жовтня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря - Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської районної державної адміністрації, Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Дніпропетровської районної державної адміністрації, Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до умов заповітів від 11.03.1997 року та від 13.03.1997 року, засвідчених виконкомом Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 є спадкоємицею усього майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 10.06.2010 року НОМЕР_1 та від 17.05.2003 року НОМЕР_2. У визначений законом термін позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкодавець був працівником КСП «Жовтнева революція» (Дніпропетровський р-н, с Миколаївка) і у відповідності до протоколу загальних зборів колишніх членів та пенсіонерів КСП «Жовтнева революція» Миколаївської територіальної громади від 31.01.2004 № 2 був включений до Списку померлих громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Жовтнева - революція». Спадкодавець при житті не міг одержати земельний пай з незалежних від нього обставин з огляду на наступне. На підставі рішення Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області від 21.10.1998 року «Про інвентаризацію земель Агрофірми «Наукова» науково - виробничій дослідній агрофірмі «Наукова» був виданий Державний акт від 16.12.1998 року серії ДП ДН №03401 на право постійного користування землею площею 25 564,70 га, куди увійшли, в тому числі і 4 848 га землі, належної колишньому КСП «Жовтнева революція». Тому земельні сертифікати членам КСП, в тому числі і спадкодавцю, видані не були. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.01.2003 у справі № А1/103 (залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2003) вищевказані рішення Дніпропетровської районної ради та Державний акт визнані недійсними в частині передачі агрофірмі 4 848 га землі, належної колишньому КСП «Жовтнева революція». Після отримання вищевказаної постанови Вищого господарського суду України і було проведене розпаювання земель КСП «Жовтнева революція», зокрема 31.01.2004 року проведені збори колишніх членів та пенсіонерів КСП і затверджений протокол № 2, про який згадувалось вище. Розпорядженням Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації 30.09.2004 року № 716-Р «Про передачу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю видачу Державних актів на право приватної власності на землю» вирішено передати колишнім членам КСП «Жовтнева революція», в тому числі і спадкодавцеві, відповідні земельні ділянки, виготовити та видати їм державні акти на право приватної власності землю. У відповідності до вимог чинного законодавства України позивач звернулась до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, зокрема і на земельний пай. Постановою Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори від 10.07.2015 року у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки «спадкодавцем за життя не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку», тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача подала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просили справу слухати без їх участі.

Представники відповідачів в судове засідання теж не з'явились, від голови Миколаївської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

На підставі ч.ч. 1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства організаціям» паюванню підлягають сільгоспугіддя, передані в колективну власність колективним сільгосппідприємствам, і право на земельний пай мають члени сільгосппідприємства, у тому числі пенсіонери з їхнього числа.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3, актовий запис №20 від 17.05.2003 року.

Згідно заповіту від 11.03.1997 року, посвідченого 11.03.1997 року секретарем виконкому Орджонікідзевської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті заповів все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4, актовий запис №85 від 10.06.2010 року.

З копії спадкової справи №664/2003 від 16.05.2003 року, після смерті ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1, спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески від 08.04.2006 року, а також судом встановлено відсутність інших спадкоємців після його смерті.

З копії Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації 30.09.2004 № 716-Р «Про передачу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю видачу Державних актів на право приватної власності на землю» вбачається, що вирішено передати колишнім членам КСП «Жовтнева революція» на землях Миколаївської сільської ради земельні ділянки в натурі, виготовити та видати їм державні акти на право приватної власності землю.

Копією протоколу №2 загальних зборів колишніх членів та пенсіонерів КСП «Жовтнева революція» Миколаївської територіальної громади від 31 січня 2004 року підтверджується, що ОСОБА_2, було включено до списку померлих громадян, які мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель колективної власності КСП «Жовтнева революція» Дніпропетровського район Дніпропетровської області.

Згідно положень ст. ст.524, 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", п.24, визначено, що Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та враховуючи дослідженні судом матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві ОСОБА_1, не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 328, 334, 638 Цивільного Кодексу, ст.ст. 60, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської районної державної адміністрації, Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у КСП «Жовтнева революція» на території с. Миколаївка Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл. у порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.М. Шабанов