Справа № 159/4044/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Провадження № 22-ц/773/535/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, позивач у судове засідання не зявився, хоча у встановленому порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 15 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 про надання позичальнику ОСОБА_3 кредиту у розмірі 255937, 00 швейцарських франків з процентною ставкою 9,5% річних та кінцевим строком повернення до 14.05.2017 року (а.с.4-7).

Згідно умов укладеного договору кредит повинен надаватись окремими частинами - траншами в розмірі та порядку, визначеному договором в межах максимального ліміту заборгованості до 255937,00 швейцарських франків із визначеним графіком змін максимального ліміту заборгованості ( п.1.1.1. п.1.1.1.120 Договору).

06 березня 2009 року між банком та позивачем укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої з 10.03.2009 року змінено максимальний ліміт заборгованості в сторону його збільшення та відповідно зменшено розмір щомісячного платежу, який повинен здійснити позичальник на повернення кредиту. Усі інші умови кредитного договору не змінювалися, в тому числі, не змінювалася процентна ставка по кредиту та кінцевий термін повернення кредитних коштів (а.с.8-9).

17.09.2010 року між банком та позичальником ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2, за умовами якої ще раз змінено максимальний ліміт заборгованості в сторону його збільшення та, відповідно зменшено розмір щомісячного платежу, який повинен здійснити позичальник на повернення кредиту. Усі інші умови договору залишені незмінними, в тому числі, процентна ставка по кредиту та кінцевий термін повернення (а.с.10-11).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 03.03.2015 року, яке набрало законної сили 12.05.2015 року, у справі №159/561/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №074-22-05/07 від 15 травня 2007 року в розмірі 1047349,73 грн., що складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 102522,62 швейцарських франків, що еквівалентно 863445,51 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 19888,56 швейцарських франків, що еквівалентно 167501,45 грн., пені в розмірі 1947,61 швейцарських франків, що еквівалентно 16402,77 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про визнання недійсним кредитного договору, у якому посилається на порушення банком ст. 27 Цивільного кодексу України та ст. ст. 11,15,18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим просив визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії №074-22-05/07 від 15.05.2007 року та додаткові угоди до нього.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання недійсним договору кредиту немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом.

Самостійні підстави визнання споживчих договорів недійсними визначені Законом України «Про захист справ споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як було встановлено судом, перед укладенням кредитного договору позичальнику банком було надано всю необхідну інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У матеріалах справи відсутня інформація щодо звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору кредиту, також ОСОБА_3 не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, як це передбачає ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсним кредитного договору.

Доводи позивача в апеляційній скарзі щодо неналежності довідки, як доказу відкриття ПАТ «Укрсиббанк» ОСОБА_3 рахунку саме у валюті - швейцарський франк, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки позивачем не наведено фактів, які б свідчили про недійсність такої довідки.

Також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання позивача на обставини, які встановлені іншими судовими рішеннями, що набрали законної сили, оскільки вони не мають ніякого відношення до предмету даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді