АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму, виселення без надання іншого жилого приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору найму, виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з місця реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., в якій вона проживала та в 1993 році приватизувала.

Крім неї в квартирі проживає та зареєстрований відповідач як наймач, з яким 10.09.2007 року було укладено договір найму вказаного житлового приміщення, а також існувала домовленість про тимчасове проживання, проте останній проживає по даний час.

Позивач зверталася з усною вимогою про звільнення приміщення, в листопаді 2015 року відповідачу був направлений лист про наміри розірвати договір найму житла, проте ОСОБА_1 не звільняє квартиру, продовжує самовільно проживати, чим порушує права власника на володіння, користування та розпорядження на власний розсуд належним їй майном.

____________________________________________________________________

22ц/794/674/2017 р. Головуючий у І інстанції Слободян Г.М.

Категорія 23 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Відповідач не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку вона змушена сплачувати, що становить для неї додаткові матеріальні витрати.

Згідно з уточненими позовними вимогами позивач просить розірвати договір найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 від 10.09.2007 року, укладений між нею та ОСОБА_1;

виселити ОСОБА_1 з займаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 квітня 2017 року позов задоволено.

Розірвано договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, укладеного 10 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та виселено ОСОБА_1 з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2015 року, яке має преюдиційне значення, відмовлено у позові ОСОБА_4 про його виселення. Судом зроблено висновок про дію договору найму житлового приміщення до 10.09.2017 року.

Вважає, що відсутні перешкоди для продажу квартири, відсутнє обґрунтування вимог щодо необхідності використання спірного житла для своїх потреб, оскільки позивач за станом здоров'я проживає у родичів.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з тощо, що оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх зобов'язань щодо внесення плати за користування житловим приміщенням в квартирі позивача та комунальних послуг з листопада 2014 року, тому договір найму підлягає розірванню із одночасним виселенням.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. згідно свідоцтва про право власності від 03 травня 1993 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2015 року (а.с. 5,6).

Позивач ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

10 вересня 2007 року у порядку, передбаченому ст.ст. 810-826 ЦК України, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла №56, за умовами якого останній став наймачем кімнати площею 29,80 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки КЖРЕП-14 від 19.02.2016 року відповідач зареєстрований як наймач у вказаній квартирі, заборгованість станом на 19.02.2016 року складає 265,30 грн. (а.с.7).

Пунктом 3 договору найму передбачено, що оплата за найману квартиру, житлову площу проводиться згідно фактичних витрат: за використану електроенергію, опалення, квартирну плату; за займану площу. Наймач зобов'язується утримувати приміщення у чистоті, порядку, при необхідності проводити ремонт за власний рахунок, договір укладено на невизначений строк.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Виходячи зі змісту цієї статті, складовими права на житло є забезпечення державою умов щодо можливості кожного громадянина мати житло та гарантування непорушності права користування житлом.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 526-530 ЦК України, сторони договору зобов'язані виконувати його належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 3 ст. 815 ЦК України передбачено обов'язок наймача своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Статтею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги, тобто, за змістом цих норм закону плата за найм житла та плата за надані комунальні послуги є різними видами платежів, які здійснюються наймачем, при цьому обов'язок внесення плати за комунальні послуги покладається на наймача законом незалежно від обов'язку внесення плати за договором найму, якщо інше не встановлено договором, укладеним між сторонами.

Стаття 825 ЦК України передбачає, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, перелік підстав, за наявності яких може бути розірвано договір найму житла за рішенням суду на вимогу наймодавця, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі статті 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що заборгованість по оплаті комунальних послуг АДРЕСА_1 утворилася з листопада 2014 року та станом на 20.12.2016 року складає 5521,48 грн, а станом на 01.03.2017 року складає 8818,31 грн; заборгованість перед КЖРЕП №14 становить 170,96 грн., що вбачається з довідки МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №2229 від 21.12.2016 року (а.с. 30, 51).

Позивач зверталася до відповідача з усною вимогою про звільнення приміщення та в листопаді 2015 року йому був направлений лист про наміри розірвати договір найму від 10.09.2007 року (а.с.11), проте ОСОБА_1 не звільнив квартиру ОСОБА_4, вимогу позивача залишив без уваги.

Установивши недотримання відповідачем умов договору найму з урахуванням вимог закону суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про розірвання договору найму та виселення ОСОБА_1 із займаного приміщення.

В свою чергу апелянтом не надано належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що ним в листопаді 2016 року проводилась оплата послуг, спростовується письмовими доказами по справі та не свідчать про повну відсутність заборгованості за комунальні послуги на день звернення до суду.

Крім того, необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про розірвання договору найму жила можуть бути застосовані з моменту настання строку договору, тобто з 10.09.2017 року згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, яке має преюдиційне значення, оскільки зазначена обставина не впливає на право наймодавця розірвати договір найму через неналежне виконання його умов.

Посилання на відсутність обґрунтування вимог щодо необхідності використання спірного житла для своїх потреб не стосується предмету спору та не є підставою для відмови в позові згідно заявлених позовних вимог

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: