Номер провадження: 22-ц/785/3142/17
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 30 січня 2017 року ,-

встановила:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є власником вказаної квартири, відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована у спірну квартиру на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року , яке у подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 року.

Позивач посилався на те,що відповідач ОСОБА_3 втратила право власності на вказану квартиру відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 р., а відтак й право користування нею, оскільки право користування квартирою ОСОБА_6 було похідним від права власності на квартиру ОСОБА_3

Позивач просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-4).

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання права власності і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власницею квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі укладеного 15.09.2007 року договору міни, який визнано Приморським районним судом м.Одеси дійсним, однак ОСОБА_2 не визнається та оспорюється її право власності на вказану квартиру, що стало підставою для звернення до суду із захистом своїх прав.

Позивач посилалася на те,що хоча рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року проте , право власності на спірну квартиру вона зареєструвала відповідно до закону ,що свідчить про набуття права власності на спірну квартиру в законному порядку.

ОСОБА_3 просила визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 15.09.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29.09.2016 року об'єднано в одне провадження позови ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Справі присвоєно єдиний унікальний номер 521/13619/16-ц.(а.с.43-44).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ,ОСОБА_4- ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала, просила їх задовольнити, позов ОСОБА_3 не визнала.

Представник ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнав, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав.

Ухвалою суду від 30.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 залишено без розгляду .

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 30 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2016 року по цивільній справі № 521/11350/16-ц: знято арешт з квартири за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того,що позивач є власником спірної квартири та набув право вимоги щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., суд може захистити право особи у визначений позивачем спосіб, якщо такий спосіб є ефективним, тобто таким, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою.

Відповідно до ст. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.311 ЦК України житло особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла ,крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01.08.2007 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради згідно інвестиційного договору від 15.12.2006 року ; акту прийому-передачі квартири, що підтверджується копією вказаного свідоцтва (т.1 а.с.10), право власності ОСОБА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12), копією рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 22.06.2016 р. (т.1 а.с. 195).

15.08.2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_11, з іншого боку, був укладений договір про міну належних їм на праві власності об'єктів нерухомого майна, згідно умов якої ОСОБА_2 та ОСОБА_10 передали належні їм на праві власності квартири № 28,30,46 в будинку АДРЕСА_1 в обмін на належне ОСОБА_11 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору міни від 15.08.2007 року( т.1 а.с.57-58).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року, вказаний договір міни визнано дійсним. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_10 право спільної власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_11 право власності на квартири № 28, 30, 46 в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с. 6-7).

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_3 зареєструвала місце свого проживання в зазначеній квартирі , що підтверджується довідкою з місця проживання (т.1 а.с.5) та 21.11.2007 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну квартиру, що підтверджується відомостями, що містяться в реєстраційній справі на квартиру (т.1 а.с. 193) .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 року, зазначене рішення Приморського районного суду м.Одеси скасовано, постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с.8-9).

Судом першої інстанції вірно встановлено,що з моменту скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси, яке стало правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3, остання втратила право користування нею.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно посилався на те, що оскільки рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року, яке було підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну квартиру скасоване , тому незважаючи на те,що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесений запис про скасування запису про реєстрацію права власності на спірну квартиру , ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру було зареєстровано на законних підставах на підставі судового рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року не заслуговують на увагу , оскільки рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.09.2007 року скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 року, а сам факт того, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 відбулася на підставі зазначеного рішення Приморського районного суду м.Одеси позивачем не оспорюється.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивачем обрано невірний спосіб захисту та позивач мав звернутися до суду в порядку ч.1 ст. 388 ЦК України про витребування квартири ,шляхом подання індикаційного позову , оскільки позивач відповідно до ст. 16 ЦК України , ст.ст.3,4,11 ЦПК України самостійно обирає спосіб захисту.

З поданої позивачем позовної заяви та матеріалів справи вбачається ,що позивач при зверненні з позовом до суду не ставив мету повернення спірної квартири до власності ,а лише просив визнати ОСОБА_3 такою що втратила право користування спірною квартирою .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції клопотання представника ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника у кримінальній справі та помилкового об'єднання судом в одне провадження позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки такі доводи не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_2 намагається залишити у своїй власності домоволодіння з земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_2, оскільки зазначене домоволодіння не є предметом спору.

Спір вирішений судом першої інстанції вірно,оскільки ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі без правових підстав,тому права ОСОБА_2 порушені і підлягають поновленню.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги не має.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова