АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 665/1040/16-ц Головуючий в І інстанції Кузьменко А.Д.
Номер провадження: №22-ц/791/995/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом Чаплинської селищної ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації, про визнання наймачів такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Чаплинська селищна рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням.

Вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради № 164 від 31.07.2008 року ОСОБА_2 було надано жиле службове приміщення у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1, де останній зареєстрував своє місце проживання і в подальшому місце проживання дружини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) та доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), а 19.11.2012 року ОСОБА_2 був звільнений та виїхав до м. Херсона, де працевлаштований та має місце проживання.

Посилаючись на те, що відповідач з сім'єю ніколи не проживали у зазначеній квартирі, виїхали до іншого місця проживання, зважаючи, що видана квартира є службовим приміщенням та комунальною власністю територіальної громади, позивач просив суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням: трикімнатною АДРЕСА_4

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 березня 2017 року позовні вимоги Чаплинської селищної ради задоволені, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та членів їх сім'ї такими, що втратили право користування службовою трикімнатною АДРЕСА_5

З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Чаплинської селищної ради Херсонської області стягнено по 1378 грн. судових витрат з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник Чаплинської селищної ради просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не вселялись до службового жилого приміщення взагалі, там не проживали та не проживають, а після припинення трудових відносин втратили правові підстави, пов'язані з правом користування службовим житлом, у зв'язку із чим дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не суперечить положенням ст.ст.124-125, 71-72 ЖК України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 відповідно рішення Чаплинської селищної ради від 31.07.2008 року за № 146 віднесена до службових жилих приміщень (а.с.6).

Рішенням Чаплинської селищної ради від 31.07.2008 року за № 164 службове жиле приміщення надано ОСОБА_2, на підставі зазначеного рішення ради ОСОБА_2 видано ордер на вселення у складі однієї особи (а.с.5.7).

Відповідач зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою, а в подальшому місце проживання дружини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) та доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р).

Згідно розпорядження голови Чаплинської районної ради № 31/7-1 ОСОБА_2 звільнений з посади головного спеціаліста-юрисконсульта за п.1 ст. 36 КЗпП України.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач з сім'єю до службового жилого приміщення не вселялися, там ніколи не проживали, комунальних платежів не здійснювали з моменту надання житла і ці докази відповідачами не спростовані в ході розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції (а.с.11-18,165).

Відповідно Витягу з реєстру об'єктів спільної власності територіальної громади Чаплинської селищної ради станом на 01.01.2012р та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстр права власності від 29.12.2016 р. власником спірної квартири є територіальна громада Чаплинської селищної ради (а.с.162-164).

Отже, вирішуючи спір, суд дійшов вірного висновку, що між сторонами існували правовідносини з приводу надання та користування службовим жилим приміщенням, які регулюються нормами ст. ст. 118- 126-1 ЖК України.

Відповідно ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК визначено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути виселені зі службового жилого приміщення.

Частиною другою ст.123 ЖК України передбачено, що до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, ч.6 ст.101, ст.ст. 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.ст. 71,72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст.ст.71,72 ЖК України у сукупності зі ст.124,125 ЖК України, оскільки ОСОБА_2 разом зі своєю сім'єю не вселявся та не проживав у службовому приміщенні квартири АДРЕСА_3, після припинення трудових відносин правових підстав для користування службовим житловим приміщенням немає, однак оскільки фактично у квартирі не проживає, то і фізично не може бути виселений зі службового жилого приміщення у зв'язку із припиненням трудових відносин.

Оскільки відповідачу у зв'язку із трудовими відносинами було надано право користування службовим жилим приміщенням, при цьому право користування членів його сім'ї житлом є похідним від прав ОСОБА_2 з огляду на специфіку житлового приміщення, яке має статус службового, зважаючи на те, що це право припинилося після розірвання останнім трудового договору, приймаючи до уваги, що відповідачі фактично житлом не користуються, однак залишаються зареєстрованими у ньому, чим створюють для власника перешкоди у користуванні та розпорядженні спірним майном, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо вірного обрання позивачем способу захисту свого цивільного права, а доводи апеляційної скарги в наведеній частині безпідставними.

Поважність причин, перелік яких визначений ст.71 ЖК України не користування наданим службовим жилим приміщенням понад шість місяців відповідачем не доведена, а посилання на тимчасовість відсутності у квартирі повністю спростовується матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного позбавлення малолітньої дитини права користування службовим жилим приміщенням є юридично неспроможними, зважаючи на те, що право користування службовим приміщенням членів сім'ї є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, що склались між сторонами, та застосував до них норми права, які їх регулюють, однак, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не дотримано вимог п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» щодо вичерпності та чіткості висновків по суті розглянутих позовних вимог, тому рішення суду підлягає зміні в частині визнання членів сім'ї ОСОБА_2 такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням із зазначенням, що визнанню такою, що разом з батьками втратила право користування службовим жилим приміщенням підлягає і малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем, колегія суддів виходить з роз'яснень наданих у п. 36 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

З роз'яснень наданих у п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, вбачається , що у разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом.

Відповідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно вимог ст.4 Закону України « Про судовий збір» в редакції від 26.09.2015 року, яка діяла на час подання позову, відповідно якої визначено, що за подання позовної заяви не майнового характеру сплаті юридичною особою підлягає судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка у 2016 році становила 1378,00 грн., відповідно до Закону України «Про державний бюджет 2016 року».

Отже, сплаті при поданні даної позовної заяви підлягали 1378,00 грн, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення судових витрат з відповідачів та зменшенню розміру їх стягнення до 689,00 грн з кожного.

Відповідно платіжного доручення № 304 від 23.05.2016 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2756,00 грн, що є більшим від розміру, який встановлений ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» у редакції, що діяла на час звернення до суду, тому згідно ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, за наведених обставин позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою для повернення надлишково сплаченої суми судового збору.

Крім того, ухвалою від 26.04.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відстрочено сплату судового збору в сумі 1515,86 грн за подання апеляційної скарги на строк до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції, які підлягають стягненню у сумі 757,90 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 березня 2017 року змінити в частині посилання на втратившими право користування службовим жилим приміщенням членів сім'ї ОСОБА_2, зазначивши, що визнанню такою, що втратила право користування службовим жилим приміщенням підлягає ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Це ж рішення змінити в частині стягнення судових витрат, зменшивши розмір їх стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 689,00 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі по 757,90 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська