Справа №265/5651/16-ц
Провадження №2/265/153/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєва І. М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «ОСОБА_2 БТІ»,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що є власником 77/200 часток жилого будинку по вулиці Виноградній, 102 в місті Маріуполі, співвласниками в даному домоволодінню є ОСОБА_4, частка якого складає 55/200 та була ОСОБА_3, частка якої становила 32/200. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1795 кв.м. (0,17895 га). Проте права спільної часткової власності на дане домоволодіння було припинено, оскільки рішенням відповідача за № 138/13 від 20.04.2011 року було надано дозвіл на видачу ОСОБА_3 право установчих документів про право власності на окреме жиле домоволодіння за № 102а по вулиці Виноградній в місті Маріуполі. На підставі даного рішення, 06.05.20011 року ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності на домоволодіння за № 102а по вулиці Виноградній в місті Маріуполі, загальною площею 35,7 кв.м. та жилою площею 10,5 кв.м. Згідно виписки КП «ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації», від 06.05.2011 року право власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння було зареєстровано за № 33586126. Вважає рішення відповідача від 20.04.2011 року за № 138/13 незаконним, оскільки між ним та ОСОБА_3 домовленості про виділ частки із спільної часткової власності на будинок не було, в судовому порядку розподіл часток не здійснювався. Зазначає, що діючим законодавством не передбачено розподіл нерухомого майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, шляхом зміни номеру домоволодіння. Вказані дії відповідача свідчать про порушення відповідачем встановленого порядку припинення право спільної часткової власності, зокрема на домоволодіння по вулиці Виноградній, 102 в місті Маріуполі. Також вказує, що в звязку з оформленням право власності ОСОБА_3 на окреме домоволодіння, рішенням ОСОБА_2 міської ради, від 18.06.2013 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,0554 га для обслуговування даного домоволодіння. Виділ ОСОБА_3 земельної ділянки в таких розмірах порушує його права, оскільки є непропорційним відповідно до розміру частки ОСОБА_3 в домоволодінні, яка належала їй до оформлення права власності на окремий будинок. Просить суд визнати незаконним: рішення ОСОБА_2 міської ради за № 138/13 від 20.04.2001 року; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.05.2011 року видане на імя ОСОБА_3, розташоване за адресою: м. Маріуполь, вулиця Виноградна, 102а; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння; стягнути на його користь понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що домоволодіння яке належить ОСОБА_3 дійсно знаходиться окремо від його домоволодіння, має окремі входи до будівлі, видача свідоцтва на право власності ОСОБА_3 на окремий будинок не порушує його права як співвласника. Проте він вважає, що саме такий виділ часток зі спільної часткової власності на будинок привів до виділу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки в такому розміру, що порушує його права як землекористувача земельної ділянки на якій розташований і його будинок. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5, діючий на підставі договору про надання правової допомоги, просив позов задовольнити надав пояснення аналогічно викладеним в позовні заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що в звязку з тим, що рішення про яке просить скасувати позивач було видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради, то ММР є неналежним відповідачем, в задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_7 діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, пояснила, що підстав для задоволення позову не має. Оскільки ОСОБА_3 було отримано свідоцтво на право власності на домоволодіння за № 102а по вулиці Виноградній в місті Маріуполі відповідно до закону та на підставі висновку ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації про технічну можливість видати право установлюючи документи на вказане домоволодіння як на окремий обєкт нерухомого майна.

Третя особа: ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що земельна ділянка загальною площею 1795 кв.м. по вулиці Виноградній, 102 (колишній 98в) була виділена ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для забудови. В подальшому спадкоємцем на домоволодіння ОСОБА_8 була його дочка ОСОБА_10, яка в свою чергу подарувала вказане домоволодіння ОСОБА_11 Після смерті якого, вона ОСОБА_3 стала власником 8/50 частин в домоволодінні по вулиці Виноградній, 98в в місті Маріуполі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2003 року. В подальшому рішенням виконкому Орджонікідзевської районної адміністрації від 28.11.1990 року за № 13, затверджено за кожним співвласником ідеальні долі на домоволодіння № 98в по вулиці Виноградній, а саме за ОСОБА_12- 14/50 часток, за ОСОБА_13- 9/50 часток, за ОСОБА_14- 12/50 часток, за ОСОБА_15- 7/50 часток, за ОСОБА_8- 8/50 часток. В подальшому рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28.07.2010 року за №174, домоволодінню яке належить ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: вулиця Виноградна № 102в в м. Маріуполі, як окремому домоволодінню. За заявою ОСОБА_3 рішенням виконкому за № 138/13 від 20.04.2011 року було надано дозвіл на видачу ОСОБА_3 право установчих документів про право власності на окреме жиле домоволодіння за № 102а по вулиці Виноградній в місті Маріуполі. В подальшому вона отримала свідоцтво на право власності на вказане домоволодіння та здійснила державну реєстрацію. Вважає, що права позивача не порушені, просила відмовити в задоволенні позову.

Представники третьої особи: ОСОБА_3 - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 діючи на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, в судовому засідання просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки свідоцтво про право власності на окреме домоволодіння на імя ОСОБА_3 було видано їй в законний спосіб та жодним чином не порушує права позивача. Просить врахувати, що домоволодіння по вулиці Виноградній, 102а в місті Маріуполі є окремим обєктом нерухомого майна.

Представник третьої особи: МКП ОСОБА_2 БТІ, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, надіслав на адресу суду заяві про розгляд справи без участі представника МКП ОСОБА_2 БТІ.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали інвентарної справи на спірне домоволодіння, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до вимогст.ст.10,60 ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями, зокрема у цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Донецького Апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2014 року, яке є чинним, по справі за № 165/7182/13-ц, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_18 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, Реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції № 1664051 від 15 квітня 2013 року про реєстрацію права комунальної власності ОСОБА_2 міської ради Донецької області на земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, визнання недійсним свідоцтва про право комунальної власності від 15 квітня 2013 року, видане ОСОБА_2 міській раді Донецької області на земельну ділянку по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, площею 0,0554 га, визнання незаконним та скасування пункту 3.4.8 рішення ОСОБА_2 міської ради 6/28-3389 від 18 червня 2013 року про передачу у власність ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться у власності, земельної ділянки площею 0,0554 га, розташованої по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності від 17 липня 2013 року, видане на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, скасування рішення державного реєстратора відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції № 4026614 від 17 липня 2013 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі відмовлено. (а.с.81-87)

Судом встановлено, що при розгляді даної справи учасниками є ті самі особи, що і при розгляді справи № 165/7182/13-ц.

Так апеляційним судом встановлено і це підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №47788, дослідженої безпосередньо судом при розгляді даної справи, що на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської районної ради м. Маріуполя №11 від 13 травня 1946 року та акту про передачу земельної ділянки в натурі від 9 червня 1946 року, земельна ділянка розміром 1316,00 кв.м., розташована по вулиці Виноградній 98в в м. Маріуполі, була надана ОСОБА_8 Відповідно до акту закріплення земельної ділянки від 9 червня 1946 року управління міського головного архітектора м. Маріуполя провело відвід земельної ділянки по вулиці Виноградній, 98в в м. Маріуполі, у довгострокове 65 річне, користування під забудову житлового будинку.

У 1949 році на вказаній земельній ділянці ОСОБА_8 було побудовано житловий будинок літ А-1, який зареєстровано в БТІ, про що також свідчать матеріали інвентаризаційної справи: паспорт БТІ на вказане домоволодіння від 1 серпня 1980 року; оціночний акт БТІ №3 на імя ОСОБА_8І.( а.с. інв. справи 3,4,8).

З висновків про реєстрацію домоволодіння від 13 липня 1990 року, актів обстеження домоволодіння від 13 липня 1990 року вбачається, що на вказаній земельній ділянці самочинно збудовані житлові будинки, надвірні будівлі, гаражі, сараї: у 1953 році ОСОБА_9 - житловий будинок літ. Б-1; у 1970 році житловий будинок літ. Д-1 - ОСОБА_18; у 1971році ОСОБА_1 житловий будинок літ. Ж- 1; у 1988 році ОСОБА_19 житловий будинок літ Н-1.;у 1970 році житловий будинок літ. Д-1 ОСОБА_18 ( а.с. інв. справи 5,6,9,12,14).

На підставі рішення виконкому Орджонікізевської районної ради м. Маріуполявід 28 листопада 1990 рокуґ. Протокол 13 були затверджені ідеальні долі в домоволодінні: за ОСОБА_9 -14/50, за ОСОБА_18 -9/50; за Ф.О. -12/50, за ОСОБА_19 -7/50; за ОСОБА_19, за ОСОБА_8 -8/50 (а.с. -106).

На підставі рішень виконкому Орджонікідзевської районної ради м. Маріуполя від 28 листопада 1990 року про затвердження актів приймання в експлуатацію домоволодіння, висновків про реєстрацію домоволодіння від 28 грудня 1990 року на імя ОСОБА_1, ОСОБА_20 та ОСОБА_8, останні отримали свідоцтва про право приватної власності на належні їм частки домоволодіння ( а.с. інв. справи,10, 68,70,72,74-85).

Після смерті ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 квітня 1991 року, 8/50 частки домоволодіння прийняла у спадок дочка померлого ОСОБА_10 Є,І., яка 12 листопада 1997 року належні їй 8/50 частки подарувала ОСОБА_11, після смерті якого, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 4 лютого 2003 року, ОСОБА_21 стала власницею 8/50 (32/200) частки домоволодіння по вулиці Виноградній у місті Маріуполі право власності якої було зареєстровано в ОСОБА_2 БТІ 16 вересня 2009 року (а.с. інв. справи - 16,21,33).

Відповідно до п. 2 рішення виконкому Орджонікідзевської районної ради міста Маріуполя № 353 від 31 липня 1991 року затверджено зміни поштової нумерації житлових будинків в селищі Найдьонівка, згідно до додатку № 1, на підставі чого будинок №98в по вулиці Виноградній набув нумерацію 102. ( а. с. 11).

Відповідно до рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради № 174 від 28 липня 2010 року було впорядковано поштову адресу домоволодіння, частка якого належить ОСОБА_3, за яким вирішено вважати зазначену частку домоволодіння такою, що є окремою та розташована по вулиці Виноградні 102-В в місті Маріуполі. ( а.с.62)

Згідно висновку ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації від 24.09.2010 року документи направлено для вирішення питання про видачу право установчих документів на домоволодіння за № 102 -В по вулиці Виноградній в місті Маріуполі, яке належить ОСОБА_3, як на цілий обєкт нерухомого майна. (а.с.58)

18 лютого2011 року ОСОБА_3 звернулася до голови ОСОБА_2 міської ради з заявою про видачу право установчих документів, як на ціле домоволодіння розташоване по вулиці Виноградні 102-В в місті Маріуполі.(а.с.57)

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 20 квітня 2011 року за № 138/13, надано дозвіл ОСОБА_2 комунальному підприємству «ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації» видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на домоволодіння за № 102В по вулиці Виноградній в місті Маріуполі, як на окремий обєкт нерухомого майна. (а.с.56)

На підставі вказаного рішення виконкому, ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 6 травня 2011 року, згідно з яким вона є власником окремого житлового будинку за № 102-В розташованого по вулиці Виноградній в місті Маріуполі, зареєстрованого в ОСОБА_2 БТІ 6 травня 2011 року (а.с. 10,61 ).

16 листопада 2010 році ОСОБА_2 БТІ, на домоволодіння № 102-В по вулиці Виноградній в місті Маріуполі виготовлено технічний паспорт, як на окремий обєкт нерухомого майна, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, прибудови літ а-1, вбиральні літ. Г-1, гаражу літ. С-1, огорожі №1, який розташований за земельній ділянці загальною площею 0,0554 га. (а.с. 63-68).

Згідно до п. 3.4.8 рішення ОСОБА_2 міської ради № 6/28-3389 від 18 червня 2013 року земельну ділянку площею 0,0554 га., розташовану по вулиці Виноградній 102-В було передано у власність ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно рішення від 17 липня 2013 року № 4026614, державним реєстратором Реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0554 га., по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради від 18 червня 2013 року, внаслідок чого було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2013 року на зазначену земельну ділянку по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі на імя ОСОБА_3, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.84).

Рішенням Донецького Апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2014 року, по справі за № 165/7182/13-ц, встановлено, що Розпорядження землями територіальної громади м. Маріуполя є виключною компетенцією Маріупольскої міської ради, яка 18 червня 2013 року прийняла рішення про надання земельної ділянки по вулиці Виноградній 102-В для обслуговування житлового будинку, будівель та споруд у власність ОСОБА_3 Мотивованих підстав для відмови у наданні земельної ділянки у власність відповідачці у ОСОБА_2 міської ради не було, оскільки з технічної документації, наданої відповідачкою для приватизаці вбачається, що нею були надані правовстановлюючі документи - свідоцтво про право власності на житловий будинок, в якому зазначено, що ОСОБА_3 є власником цілого домоволодіння по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.04.2011 №138/13, що свідчить про те, що домоволодіння знаходиться окремо від домоволодінь позивачів, розташовано на окремій земельній ділянці, яка має з усіх сторон тверді межові знаки та огорожу і ніякого права власності на частину домоволодіння ОСОБА_18 по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі не має. (а.с.85 зворот).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ч. 1та 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, у разі виділу, співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Отже виділ в натурі частки із майна це поділ одного будинку на самостійні обєкти нерухомого майна, з власним входом та допоміжними приміщеннями спорудами.

Згідно ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також обєкти розташовані на земельній ділянці.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що домоволодіння складається з земельної ділянки, будинку та господарських будівель та споруд. Для того щоб провести розподіл домоволодіння в натурі, необхідно врахувати те, щоб кожен власник міг здійснювати своє право користування і розпорядження майном, не приносячи незручностей іншим співвласникам. Тому розподіл домоволодіння відбувається з урахуванням можливості кожного співвласника мати свою земельну ділянку і окремі входи в житлове приміщення і на ділянку.

Таким чином, виділ в натурі частки майна можливий у разі наявності двох умов, а саме: 1) для поділу будинку необхідна технічна можливість виділити кожному співвласнику відокремлене приміщення з власним входом; 2) поділ будинку на самостійні обєкти нерухомого майна можливий лише за умови, якщо співвласники оформили право власності або право користування на земельну ділянку під будинком.

Матеріалами справи встановлено, що всі необхідні умови для виділу в натурі ОСОБА_3 будинку, розташованого по вулиці Виноградній за № 102 В в місті Маріуполі, відповідачем були виконані, оскільки ОСОБА_3 має право власності на земельну ділянку площею 0,0554 га., по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2013 року, та є власником цілого домоволодіння по вулиці Виноградній 102-В в місті Маріуполі, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6 травня 2011 року, виданого на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.04.2011 №138/13.

Технічна можливість виділення ОСОБА_3 відокремленого приміщення з власним входом підтверджена і висновком ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації від 24 вересня 2010 року, який складено згідно Інструкції «Про порядок проведення технічної обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року за № 127, а також на підставі обстеження на місці, та на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації ОСОБА_2 міської ради № 174 від 28 липня 2010 року, яким домоволодінню яке належить ОСОБА_3 присвоєно нову поштову адресу, а саме вирішено вважати зазначену частку домоволодіння такою, що є окремою та розташованою по вулиці Виноградні 102-В в місті Маріуполі.

Вказане свідчить про те, що домоволодіння по вулиці Виноградній за № 102 В в місті Маріуполі знаходиться окремо від домоволодіння позивача, розташовано на окремій земельній ділянці, яка має з усіх сторін тверді межові знаки та огорожу.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, щодіяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом - Закон) обов'язковій державній реєстраціїі підлягають речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону, в Державному реєстрі прав реєструються речові права на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 8 цього Закону визначено перелік прав органу державної реєстрації, а саме: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав, надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, установленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження , передбачені цим законом.

Відповідно до Стаття 9 Закону державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державні реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачени цим Законом 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8 1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, яківідповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їхобтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України

Згіднозі ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться, крім іншого, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог Закону.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову не має.

На підстав викладеного керуючись ст. керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконним рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.04.2011р. № 138/13, свідоцтва про право власності від 06.05.2011р. на будинок № 102-в по вул. Виноградна в м.Маріуполі, скасування державної реєстрації права власності на будинок № 102-в по вул. Виноградна в м.Маріуполі та стягнення судових витрат, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «ОСОБА_2 БТІ» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено особами, які брали участь у розгляді справи в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя______________________ ОСОБА_22