Провадження №2/521/1138/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування заборони відчуження майна, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття заборони на відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_1, накладену на підставі договору довічного утримання (догляду) від 19.12. 2008 рок, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 4144, та зареєстровану в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним № 831371, зобовязання відповідача внести зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, шляхом вилучення вказаного запису.

Позов мотивовано тим, що 19.12.2008 року між позивачем та гр. ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання(догляду), відповідно до умов якого, ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_1 отримала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2, право власності позивача належним чином зареєстроване, під час укладення договору довічного утримання на вказану квартиру було накладено заборону відчуження до моменту смерті відчужувача, 24.01.2016 року ОСОБА_6 помер в Ізраїлі, позивач позбавлений можливості знати заборону відчуження в позасудовий спосіб через відсутність свідоцтва про смерть, наявність заборони відчуження на квартиру позивачки, перешкоджає їй вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В наданих до суду запереченнях (а.с.36-40) зазначив, що до компетенції Головного територіального управління юстиції в Одеській області не відноситься зняття заборони відчуження з нерухомого майна, позивачем предялено позов до неналежного відповідача, а тому вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.12.2008 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №4144 (а.с.4), відповідно до умов якого позивач набула у власність квартиру, за адресою: АДРЕСА_3, зобовязалась забезпечувати ОСОБА_6 утриманням та доглядом довічно.

При посвідченні зазначеного договору нотаріусом було накладено заборону відчуження зазначеної квартири до моменту смерті відчужувача, про що було зроблено відмітку на договорі довічного утримання (догляду) та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що підтверджується копією витягу із зазначеного реєстру (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2016 року ОСОБА_6 помер в Ізраїлі, що підтверджується копією відповіді Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю від 05.03.2017 р. на запит про витяг з бази даних від 05.03.2017 року, виданого в Бюро реєстрації населення та іміграції і Рішон Леціон (а.с.101), оригінал якого було оглянуто судом в судовому засіданні та справжність якого підтверджено відповідно до вимог Гаагської конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 754 ЦК України, набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Відповідно до ч.2 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони відчуження майна у разі припинення чи розірвання договору довічного утримання.

Позивач звернувся до Пятої одеської державної нотаріальної контори з приводу скасування накладеної заборони, проте отримав відмову через неможливість подання свідоцтва про смерть відчужувача, що підтверджується копією листа від 03.08.2016 р. (а.с. 23)

Відповідно до ст. 13 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, договірв довічного утримання (догляду) припинено у звязку зі смертю відчужувача, зняття заборони відчуження з вказаного майна не спричинить негативних наслідків для сторін та інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині зняття (скасування) заборони відчуження квартири.

Водночас суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про зобовязання Головне територіальне управління юстиції в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна шляхом вилучення запису про заборону на нерухоме майно від 19.12.2008 року за № 8313718, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При здійсненні правосуддя суд не вправі втручатись в повноваження та діяльність органів держави та їх посадових осіб, або ж підміняти їх, й, відповідно, суд не має права вчиняти замість державного реєстратора дії в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для вчинення відповідних реєстраційних дій.

Керуючись ст.15,16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.10, 11, 14, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати заборону відчуження квартири за адресою АДРЕСА_5, накладену 19 грудня 2008 р. ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4144, зареєстровано в реєстрі заборон за № 22., реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна8313718.

В задоволенні позову в іншій частинівідмовити.

Встановити, що після набрання законної сили, рішення є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Мурзенко