Справа № 128/1938/14-ц Провадження № 22-ц/772/2649/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 жовтня 2017 року м. Вінниця
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.
При секретарі: Сніжко О.А.
За участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна обєктом спільного сумісного майна подружжя, поділ житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки в натурі, які є обєктами спільної сумісної власності подружжя,
В с т а н о в и л а:
В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна обєктом спільного сумісного майна подружжя, поділ житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки в натурі, які є обєктами спільної сумісної власності подружжя.
В лютому 2016 року ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив виділити йому в натурі приміщення житлового будинку літера «А» з верандою літера «а», що входить у склад домоволодіння № 11 по вул. Горького в смт. Вороновиці Вінницького району та області по варіанту 1 висновку експертизи, як першому співвласнику 1/2 частки житлового будинку; виділити йому, як першому співвласнику 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, розташованої по вул. Горького, 11 «а» у смт. Вороновиці Вінницького району та області, а іншу частину земельної ділянки виділити в спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 3) до судової експертизи; виділити йому в натурі господарські будівлі, що входять до складу домоволодіння № 11 по вул. Горького в смт. Вороновиці Вінницького району та області, як першому співвласнику 1/2 частки, а іншу частину виділити у спільне сумісне користування згідно плану-схеми (додаток 2) до судової експертизи; в звязку з виділенням відповідних часток домоволодіння сторонам по справі, на кожну із сторін окремо поставити витрати, повязані із проведенням ремонтно-будівельних робіт згідно судової експертизи.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 3 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: смт. Вороновиці, вул. Горького, 11, Вінницького району Вінницької області, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за тією ж адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, обєктом спільного сумісного майна бувшого подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Виділено ОСОБА_2 в натурі приміщення житлового будинку літ. «а», який входить до складу домоволодіння № 11 по вул. Горького в смт. Вороновиці, Вінницького району Вінницької області, по запропонованому варіанту № 1 за результатами проведення судової будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи № 67/68/69/70/15-21 від 20 травня 2015 року, як першому співвласнику 1/2 частки житлового будинку: по першому поверху веранду І, коридор 1-1, котельню 1-3, кімнату 1-7; по другому поверху веранду ІІ, передпокій 1-8, кімнату 1-9, кімнату 1-10, туалет 1-11, у тому числі: ганок 7,8 м2 (50%), ганок 2,7 м2, всього 131,2 м2; господарські будівлі: літню кухню літ. «Б», навіс літ. «б», гараж літ. «Б1», вбиральню літ. «Г», огорожу № 1 (78%), ворота № 2, хвіртку № 4, огорожу № 5 (37%) (тобто частка у ринковій вартості нерухомого майна складає 51/100) та визнано за ОСОБА_2 право власності на виділені приміщення, які складаються 51/100 частку даного житлового будинку.

У спільне користування ОСОБА_2 з іншим співвласником надано вигрібну яму № 8.

Ухвалено, що для ізольованого користування виділеними дольовими частинами співвласникам необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи:

-улаштувати дверний проріз між приміщенням кімнати 1-12 та приміщенням кімнати 1-13;

-закласти дверні прорізи між приміщеннями: коридору 1-1 та коридору 1-2, кухні 1-6 та кімнати 1-7, передпокою 1-8 та кімнат 1-12, 1-13;

- улаштувати проріз у міжповерховому перекритті між приміщенням кухні 1-6 та приміщенням кімнати 1-13 та установити сходову клітину;

-співвласникам виконати ремонтно-будівельні роботи по улаштуванню окремих систем інженерних мереж електропостачання, газопостачання та опалення.

Для проведення зазначених вище ремонтно-будівельних та будівельних робіт співвласникам необхідно розробити проектну документацію у встановленому законом порядку, на підставі вихідних даних та погодити з дозвільними установами відповідно до ДБН А.2.2-3-2012.

Витрати, повязані з виділенням відповідних часток домоволодіння, покладено на кожного з співвласників відповідно до виділених часток.

Виділено ОСОБА_2, як першому співвласнику 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0750 га, що розташована за адресою: смт. Вороновиця, вул. Горького, 11, Вінницького району Вінницької області, у тому числі: земельну ділянку під забудовою і двором, площею 0,0742 га та визнано за ОСОБА_2 право власності на виділену частку.

Частину земельної ділянки площею 0,0008 га виділено в спільне сумісне користування ОСОБА_2 з іншим співвласником згідно плану-схеми (додаток 3) до судової будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи № 67/68/69/70/15-21 від 20 травня 2015 року.

Ухвалено висновок судової будівельно-технічної експертизи №67/68/69/70/15-21 від 20 травня 2015 року вважати невідємною частиною рішення суду.

Судові витрати по справі залишено за позивачем ОСОБА_2

В листопаді 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулась в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, якою просила ухвалити додаткове рішення, яким виділити їй на праві приватної власності 49/100 частки будинку, розташованого по вул. Горького, 11 в смт. Вороновиця Вінницького району та області; виділити їй приміщення будинку «А»: коридор 1-2 площею 12,5 кв.м., туалет 1-4 площею 3,0 кв.м., ванну 1-5 площею 8,3 кв.м., кухню 1-6 площею 28,1 кв.м., разом по першому поверху 51,9 кв.м., вартістю 140 395 грн.; по другому поверху будинку «А»: кімнату 1-2 площею 26,4 кв.м., кімнату 1-13 площею 27,2 кв.м., разом по другому поверху 53,6 кв.м., вартістю 144 994 грн., в тому числі і ганок 7,8 кв.м. 50%; виділити їй господарські будівлі: сарай літ. «В», погріб літ. «п/В», навіс літ. «в», огорожу № 1 22%, ворота № 3, огорожу № 5 63%, хвіртку № 6, криницю № 7; у спільне користування надати вигрібну яму № 8; всього на суму 431 840 грн., стягнувши з позивача на її користь 14 488 грн. за відступ від часток в одиницях ринкової вартості; виділити їй на праві приватної власності 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована по вул. Горького, 11 в смт. Вороновиці Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 6 березня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 6 березня 2017 року скасовано, а вирішення питання про ухвалення додаткового рішення передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 червня 2017 року ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року скасовано і передано питання щодо ухвалення додаткового рішення на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 з таким змістом:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14 488 грн. за відступ від часток в одиницях ринкової вартості».

В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить частково скасувати додаткове рішення від 11 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі.

Зазначила, що додаткове рішення ухвалено з порушенням вимог закону, суд першої інстанції не розібрався в обставинах справи та допустив помилку при ухваленні рішення.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу визнав і просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача і задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що 28 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна обєктом спільного сумісного майна подружжя та про поділ цього майна, що є у спільній сумісній власності подружжя (том 1 а. с. 2-6).

Вінницьким районним судом Вінницької області вирішено спір між подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом ухвалення рішення суду від 3 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2016 року (том 2 а. с. 85-89, 102-106).

Питання поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя регулюється ст. 372 ЦК України та ст. 69, 70, 71 СК України.

Так, відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Згідно вимог частини 1 статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із наведених норм матеріального закону слідує, що головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК). Поділ може бути проведений як за договором між співвласниками, так і в судовому порядку. При поділі кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному майні. З цього слідує, що необхідною умовою здійснення поділу є попереднє визначення часток за домовленістю співвласників або в судовому порядку.

Частина друга статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Дана презумпція може бути спростована домовленістю (договором) між співвласниками, законом або рішенням суду.

Рішенням суду від 3 лютого 2016 року встановлена рівність часток подружжя у майні, яке є у їх спільній сумісній власності.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі,

При цьому частина 1 статті 71 СК України акцентує увагу лише на поділі речей у натурі.

Вирішуючи спір про поділ спільної сумісної власності подружжя суд зобовязаний визначити коло обєктів спільної сумісної власності подружжя та їх вартість; визначити частку кожного співвласника у спільному майні подружжя; визначити можливість проведення поділу майна між співвласниками у натурі пропорційно до розмірів їхніх часток; присудити конкретне майно кожному із подружжя.

Таких вимог закону суд першої інстанції при ухваленні як основного так і додаткового рішення не врахував, тобто присудив конкретне майно в натурі лише одному із співвласників позивачу по справі, а другому співвласнику конкретне майно в натурі не присудив, що є порушенням як норм матеріального права, про що зазначено вище, так і норм процесуального права, що визначено статтями 213-217 ЦПК України та розясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позовна вимога про поділ спільного майна подружжя судом першої інстанції до кінця не вирішена і по цій вимозі ухвалено рішення лише в половині, а саме: конкретне майно виділено лише одному із подружжя і лише одному співвласнику, в той час коли другому із подружжя другому співвласнику, конкретне майно зовсім не виділено і зовсім не прийнято будь-якого рішення, в той час коли сторонами подавалися докази і надавалися пояснення по суті цього спору.

В той же час в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції залишив у спільному користуванні вигрібну яму № 8 першому співвласнику позивачу по справі та іншому співвласнику якійсь невідомій особі; перераховані ремонтно-будівельні роботи зобовязав провести, виготовити проектну відповідну документацію, погодити її (не виконавши при цьому вимог статті 152 ЖК України) співвласників, одним із яких є позивач, а інші співвласники невизначені.

Витрати, повязані з виділенням відповідних часток будинку суд поклав на кожного із співвласників відповідно до виділених часток (том 2 а. с. 89), проте у своєму рішенні не визначив цих співвласників і не виділив їм часток, за виключенням лише одного співвласника позивача по справі.

При тому, оскаржуваним додатковим рішенням суд стягнув із позивача як співвласника будинку ОСОБА_2 14 488,00 грн. за відступ від часток на користь ОСОБА_3, яка не визначена судом як співвласник і ніякої частки суд їй не присудив.

Така позиція суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не відповідає вимогам статей 213-214 ЦПК України і розясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року про те, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Статтею 220 ЦПК України визначено, що додаткове рішення має ухвалити той суд, який ухвалив рішення.

Цивільним процесуальним кодексом України у главі 1 розділу V «Апеляційне оскарження» відсутній окремий порядок оскарження додаткового рішення.

Статтею 309 ЦПК України визначено підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Інших підстав та повноважень апеляційної інстанції діючий ЦПК України не передбачає.

Тому виходячи із системного аналізу статей 220 і 309 ЦПК України, колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, за наявності наведених порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає єдино вірним і можливим варіантом скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового додаткового рішення про задоволення апеляційної скарги відповідача в оскаржуваних межах і про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 220, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про виділення їй на праві приватної власності 49/100 часток будинку, скасувати і ухвалити в цій частині нове додаткове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 49/100 будинку по вул. Горького, 11 в смт. Вороновиці Вінницького району Вінницької області та виділити їй в натурі приміщення в будинку «А»: на першому поверсі: коридор 1-2 площею 12,5 кв.м., туалет 1-4 площею 3,0 кв.м., ванну 1-5 площею 8,3 кв.м., кухню 1-6 площею 28,1 кв.м., разом по першому поверху 51,9 кв.м., вартістю 140 395 грн.; на другому поверсі будинку «А»: кімнату 1-2 площею 26,4 кв.м., кімнату 1-13 площею 27,2 кв.м., разом по другому поверху 53,6 кв.м., вартістю 144 994 грн., в тому числі і ганок 7,8 кв.м. 50%; господарські будівлі: сарай літ. «В», погріб літ. «п/В», навіс літ. «в», огорожу № 1 22%, ворота № 3, огорожу № 5 63%, хвіртку № 6, криницю № 7, всього на суму 431 840 грн.

Вигрібну яму № 8 залишити у спільному користуванні.

Виділити ОСОБА_3 на праві приватної власності 1/2 частку із земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, яка розташована по вул. Горького, 11 в смт. Вороновиці Вінницького району Вінницької області та визнати за нею право приватної власності на виділену частку земельної ділянки.

В решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.М. Медяний

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська