Справа № 302/1049/16-ц
№ 2/302/24/17
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2017 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в

особі головуючого судді Гайдур А. Ю

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача відповідача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3.,

третя особа- позивач: ОСОБА_4

представник третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Міжгір'я справу за позовом ОСОБА_2 до Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов ОСОБА_4 до Ізківської сільської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно (у порядку ст. 125 ЦПК України),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася 22.11.2016 року до суду з позовом до Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно.

В заяві зазначила, що 22.04.2004 року помер її батько ОСОБА_7. Заповіт за життя не склав. До спадкового майна належить житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Ізки, 197 «а», Міжгірського району. Даний будинок був побудований у 1979 році та на момент смерті її батька належав йому, проте оформити право власності відповідно до чинного законодавства її батько не встиг. В звязку з цим вона не може оформити право власності на даний житловий будинок у встановленому чинним законодавством порядку реєстрації прав власності. На момент смерті батька позивачці було тільки 13 років і вона не могла захистити свої права на спадкове майно. Іншим спадкоємцем по закону на момент смерті ОСОБА_7 є її мати ОСОБА_4. Проте, вона не зверталася до відповідних органів з метою оформлення прав на будинок батька і фактично відмовилася від нього. Тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 197 «а» в с. Ізки, Міжгірського району.

26.12.2016 року до суду із зустрічною позовною заявою звернулася ОСОБА_4 до Ізківської сільської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно (у порядку ст. 125 ЦПК України).

Позовну заяву мотивувала тим, що з спадкодавцем ОСОБА_7 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1990 року. Від цього шлюбу в них народилася дитина ОСОБА_2, яка є позивачем за первісним позовом. На момент укладення її шлюбу з ОСОБА_7 такий вже розпочав був будівництво житлового будинку у с. Ізки, № 197 «а» Міжгірського району без виготовлення дозвільних документів на будівництво цього будинку. Дозвіл на відкриття дворогосподарства було надано у період її з ОСОБА_7 шлюбу у 1996 році.

Чоловік ОСОБА_7 помер 22.04.2004 року. Після смерті чоловіка із заявою про прийняття спадщини вона до нотаріальної контори не зверталася, вважаючи, що як дружина померлого разом з дочкою набули право на спадкове майно. Та з врахуванням того, що житловий будинок вони з чоловіком будували разом. Разом з тим, її право на одну другу частину житлового будинку, як частини у спільній сумісній власності подружжя не підтверджується документами. Право спадкоємця на житловий будинок також не було зареєстроване. Тому просить визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку № 197 «а» в с. Ізки, Міжгірського району.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Зустрічний позов ОСОБА_4 заперечила повністю.

Відповідач ОСОБА_3 при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_2 визнав повністю, зустрічний позов ОСОБА_4 заперечив.

Третя особа позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 первісний позов ОСОБА_2 визнали частково, а позовні вимоги зустрічного позову підтримують повністю, просять такі задоволити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на розгляд справи не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляд справи. Причини неявки суду не повідомив.

Оцінивши позиції сторін та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягає.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання прав на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже, якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою, у звязку з цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК.

Згідно ст. 1268 ч.4 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієдатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються таким, що прийняв спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою ст. 1273 цього Кодексу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 пояснила, що у неї відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_7, оскільки вона не зверталася до нотаріальної контори, так як на час смерті такого їй було тільки 13 років, тобто вона була неповнолітньою і після набуття повноліття вона також не зверталася до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину.

Позивачка за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила той факт, що після смерті її чоловіка ОСОБА_7 вона не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачів, такі до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися, у видачі Свідоцтва про право на спадщину їм офіційно відмовлено не було.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",- особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

В матеріалах справи відсутні підтвердження того, що позивачі зверталися до суду із заявами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи із встановлених вище обставин та розяснень Пленуму Верховного Суду України суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявлені до суду передчасно і до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_2 у позові до Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно.

Відмовити ОСОБА_4 у зустрічному позові до Ізківської сільської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно (у порядку ст. 125 ЦПК України).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_9