Провадження №2/485/378/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

01 серпня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представників органу опіки та піклування Снігурівської РДА - Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

30 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначив, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1, у якому з його згоди 13 грудня 2011 року та 20 березня 2014 року посвідчено реєстрацію місця проживання відповідачів ОСОБА_3та ОСОБА_5 і їх малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. У серпні 2014 року відповідачі виїхали разом зі своїми дітьми на інше місце проживання без повідомлення адреси. На захист свого права власника просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Ствердив, що відповідачі та їх діти не є членами його сім"ї як власника житлового будинку, де посвідчено реєстрацію місця їх проживання. Наявність такої реєстрації є перешкодою у здійсненні позивачем права розпорядження своїм майном.

Відповідачі у судове засідання не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені шляхом друку оголошення в газеті "Рідне Прибужжя" №30 від 27 липня 2017 року.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі нотаріально посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Середою Н.І. договору купівлі-продажу від 21 березня 1991 року та зареєстрованого у реєстрі під №2-303, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок АДРЕСА_1. Копія договору долучена до матеріалів справи (а.с.5).

Згідно даних будинкової книги, 13 грудня 2011 року за вказаною адресою посвідчено реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, разом з її малолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а 20 березня 2014 року посвідчено реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з її малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9-11).

Як слідує з акта депутата Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, датованого 23 листопада 2016 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 з серпня 2014 року до теперішнього часу за місцем реєстрації у жилому будинку по АДРЕСА_1 не проживають (а.с.7).

Допитана свідком ОСОБА_12 вказану обставину підтвердила. Показала, що проживає за адресою АДРЕСА_2. Позивач є її сусідом. Відповідачі за місцем своєї реєстрації тривалий час, більше трьох років не проживають, і місце їх фактичного перебування їй також невідомо.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно постанови ВСУ від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, суд дійшов висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно правової позиції ВСУ у справі №6-2931цс16, право особи на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, якщо така особа не являється членом сім"ї власника.

В порядку ч.2 ст.406 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У справі, що розглядається, суд встановив, що відповідачі не є членами сім"ї власника будинку, позивач надав їм право користування своїм майном та відповідачі виїхали на інше місце проживання, але не посвідчили зняття з реєстраційного обліку, що перешкоджає позивачу у реалізації його прав власника, та є обставиною, яка має істотне значення.

За нормою ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Тобто, місцем проживання малолітніх дітей відповідачів є місце проживання їх матерів. Самостійного права на проживання у спірному будинку малолітні діти не мають.

Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено, у розмірі 640грн. у дольовому порядку, тобто по 320грн. з кожної.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218,224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, разом з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на користь держави судовий збір у розмірі 320грн. з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем на ім'я Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя