Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/5360/15Головуючий у 1-й інстанції Громов І.Б.
Пр. № 22-ц/778/453/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_3) до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, як позичальника, та ОСОБА_4, як поручителя, заборгованості за кредитним договором № 03/МК від 10.07.2008 року станом на 19.06.2015 року у розмірі 15782,53 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 336483,47 грн., яка складається із: 13209,22 доларів США заборгованості за кредитом, 1567,15 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 243,44 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору: 11,73 доларів США штраф (фіксована частина), 750,99 доларів США штраф (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідачі у добровільному порядку ухиляються, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5047,25 грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року (а.с. 79-80) позов Банку задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 03/МК від 10.07.2008 року у розмірі 15782,53 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 336483,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку судові витрати у вигляді судового збору з кожного по 2523,63 грн., а всього 5047,25 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року (а.с. 108) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Банк та відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 117-118) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 136), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.141).

В автоматизованому порядку суддею Маловічко С.В. у складі колегії суддів апеляційного суду у цій справі замінено суддю Осоцького І.І. у звязку із відставкою останнього (а.с. 139-140).

Банк подав письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 149-164).

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у складі колегії суддів апеляційного суду у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у звязку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 166-167).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 16 лютого 2017 року, не відбувся та був відкладений (а.с. 171) в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 168170).

У судове засідання 27 квітня 2017 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 172-183), у тому числі відповідач ОСОБА_2 через дружину ОСОБА_4 (а.с. 169, 175), що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 3 ЦПК України, всі особи, які беруть участь у справі, повторно не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у судовому засіданні 27 квітня 2017 року доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Крім того, в силу вимог ст. 303 ч. 3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення.

Згідно ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2), змінити рішення (п.3).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 7, 10 - 11, 60, 74,77, 88, 130, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 192, 207, 509, 526, 530, 536, 540-543, 549, 550, 553, 554, 589, 610-612, 624, 625,629, 1048,1050, 1054 ЦК України, постановою Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Законом України «Про банки та банківську діяльність» та виходив із законності та обґрунтованості всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, колегія суддів апеляційного суду погоджується із правильними висновками суду першої інстанції у цій справі в частині того, що в силу вимог ст. ст. 526, 530, 533-554, 526, 610, 1048, 1050, 625 ЦК України та умов договору ОСОБА_3 має право на солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2, як позичальника (а.с. 13-17), та ОСОБА_4, як поручителя за договором поруки (а.с. 18), заборгованості за кредитним договором №03/МК від 10.07.2008 року станом на 19.06.2015 року за рішенням суду у цій справі, оскільки відповідачі ухиляються від сплати цієї заборгованості на користь Банку у добровільному порядку.

Однак, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції у цій справі щодо конкретного розміру цієї заборгованості та її деяких конкретних складових.

Так, згідно із розрахунком Банку заборгованість відповідачів за вищезазначеним кредитним договором станом на 19.06.2015 року становить 15782,53 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 336483,47 грн. яка складається із: 13209,22 доларів США заборгованості за кредитом, 1567,15 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 243,44 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору: 11,73 доларів США штраф (фіксована частина), 750,99 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4-8).

Підстави для звільнення Банку (позивача) від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Так, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення у солідарному порядку з відповідачів у цій справі на користь Банку штрафів: 11,73 доларів США штраф (фіксована частина) та 750,99 доларів США штраф (процентна складова).

Оскільки, за змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, виходячи з умов укладеного кредитного договору, а також враховуючи положення чинного законодавства, неправомірно стягнув з відповідача одночасно у цій справі штраф та пеню, чим допустив подвійну відповідальність, що суперечить правовому висновку ВСУ, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, якій є обовязковим для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

А тому заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення у солідарному порядку з відповідачів на користь Банку вищезазначених штрафів підлягає скасуванню у цій справі із постановленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вказаних вимог Банку.

Крім того, за змістом правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15: «Якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка - отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті».

Встановлено, що ОСОБА_3 мав станом на час укладення вищезазначеного кредитного договору та договору поруки (а.с. 23) і має відповідну ліцензію на використання іноземної валюти на території України, що крім того, не оспорювалось всіма особами, які беруть участь у цій справі, а тому це є обставиною, яка не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

Відповідно, Банк мав право на стягнення з відповідачів у цій справі суми основного боргу за вищезазначеним кредитним договором та договором поруки, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом, саме у доларах США без визначення гривневого еквівалента, що є в межах позовних вимог Банку, заявлених у цій справі, та узгоджується із положеннями ст. 11 ч.1 ЦПК України.

Однак, це не стосується розміру пені, яка мала бути визначена Банком та стягнута за рішенням суду у цій справі виключно у гривневому еквіваленті.

Тому, заочне рішення суду першої інстанції у цій справі слід змінити, визначивши розмір пені, що підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів на користь Банку саме у гривневому еквіваленті «4962,65 грн.» (розрахунок Банку а.с. 150-163, наданий апеляційному суду Банком, якій може бути прийнятий апеляційним судом у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, «4962,65 грн.» - це еквівалент «232,67 доларів США» за період з 07.09.2014 року по 19.06.2015 року, тобто в межах спеціального (однорічного) строку позовної давності до дати звернення Банку із вищезазначеним позовом до суду у вересні 2015 року (а.с.2), з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування спеціальної позовної давності до суми пені у цій справі у заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі а.с. 91).

У звязку із чим, слід вважати остаточною суму заборгованості, що підлягала стягненню у солідарному порядку з відповідачів на користь Банку у цій справі за кредитним договором № 03/МК від 10.07.2008 року станом на 19.06.2015 року у розмірі 14776,37 доларів США (яка складається із 13209,22 доларів США заборгованості за кредитом, 1567,15 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом) та пеню у розмірі «4962,65 грн.».

З урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 88 ЦПК України розмір стягнутих з відповідачів на користь Банку понесених останнім судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, підлягав стягненню пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку, а саме: замість «5047,25 грн.» у сумі «4800,07 грн.», тобто з кожного з відповідачів «по 2400,03 грн.» окремо.

Розрахунок судових витрат на суму 4800,07 грн. ((судовий збір за подачу позову Банком у сумі 5047,25 грн., платіжне доручення а.с. 25) * суму задоволених позовних вимог Банку у цій справі 3200004,86 грн./суму заявлених позовних вимог Банком у цій справі 336483,47 грн.) = 4800,07 грн. /2 особи = 2400,03 грн.

Решта доводів відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі скасувати в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку штрафів: 11,73 доларів США штраф (фіксована частина) та 750,99 доларів США штраф (процентна складова); ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог Банку у цій справі відмовити; заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі змінити, визначивши розмір пені, що підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку у гривневому еквіваленті «4962,65 грн.»; у звязку із чим, вважати остаточною суму заборгованості, що підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку за кредитним договором № 03/МК від 10.07.2008 року станом на 19.06.2015 року у розмірі 14776,37 доларів США (яка складається із 13209,22 доларів США заборгованості за кредитом, 1567,15 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом) та пеню у розмірі «4962,65 грн.»; заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку судових витрат у вигляді судового збору на загальну суму з «5047,25 грн.» до «4800,07 грн.», тобто з кожного «по 2400,03 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України ОСОБА_2 у разі задоволення його апеляційної скарги лише частково при вищевикладених обставинах, він не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору (а.с.133), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі скасувати в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» штрафів: 11,73 доларів США штраф (фіксована частина) та 750,99 доларів США штраф (процентна складова).

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог Банку у цій справі відмовити.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі змінити, визначивши розмір пені, що підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» у гривневому еквіваленті «4962,65 грн.».

У звязку із чим, вважати остаточною суму заборгованості, що підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № 03/МК від 10.07.2008 року станом на 19.06.2015 року у розмірі 14776,37 доларів США (яка складається із 13209,22 доларів США заборгованості за кредитом, 1567,15 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом) та пеню у розмірі «4962,65 грн.».

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» судових витрат у вигляді судового збору на загальну суму з «5047,25 грн.» до «4800,07 грн.», тобто з кожного по «2400,03 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6