Справа № 465/23/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/155/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.І.

З участю представника відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості та стягнення штрафних санкцій, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 44 000 грн. основного боргу, три проценти річних в розмірі 1392 грн. 32 коп. та понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 592,38 грн. 38 коп.- всього разом 45 984 грн. 70 коп.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає його таким, що ухвалене при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що позивач свідомо ввів суд в оману щодо факту неповернення відповідачем грошових коштів. Суму позики ОСОБА_2 повернув у повному обсязі банківськими переказами на картку позивача, що стверджується квитанціями від 02.10.2012 року на суму 9800 грн., від 01.10.2012 року на суму 9500грн. , від 02.10.2012 року на суму 9900 грн. від 02.10.2012 року на суму 4800грн., від 10.10.2012 року на суму 1500 грн. та від 11.10.2012 року на суму 162 грн., що становить 35662 грн., а квитанції на решту суми не збереглися з спливом значного часу. Звертає увагу, що суд надав віри поясненням позивача про направлення, електронного листа з вимогою про повернення коштів, однак таке твердженняч позивача нічим не підтверджене та не відповідає дійсності. Враховуючи наведене, зобов»язання відповідача щодо повернення позивачу грошових коштів у розмірі 44000 грн. припинилось належним його виконанням, а відтак позов не підлягає до задоволення. Просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Позивач по справі та його представник в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомлення про отримання повісток суду представником позивача. Згідно вимог частини 5 статті 76 ЦивільноГО процесуального кодексу України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається вручення повістки і цій особі.

Відповідно до статті 305 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

За змістом статті 303 ч.1 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

За змістом статті 1047 ч.2 ЦК на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку.

Згідно розписки від 02.07.2012 року, яка є в матеріалах справи , відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_4 гроші в сумі 44 000 грн., які ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 03 жовтня 2012 року ( а.с.6).

Відповідно до статті 1049 ЦК позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 599 ЦК зобов»язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день постановлення рішення суду відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу отриману від нього суму коштів, чим прострочив виконання зобов»язання.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Із доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повністю погоджується з тим, що він 02 липня 2012 року отримав від позивача ОСОБА_4 44 000 грн. позики та у підтвердження цьому надав розписку, де зазначив, що зобов»язується повернути борг до 03 жовтня 2012 року.

Вважає, що повернув позивачу борг повністю банківськими переказами на картку позивача, що підтверджується такими кватанціями:

1.01 жовтня 2012 року- 9500грн;

2.02 жовтня 2012 року-9800 грн.;

3.02 жовтня 2012 року- 9900 грн.;

4.02 жовтня 2012 року- 4800грн.;

5.10жовтня 2012 року- 1500грн;

6.11 жовтня 2012 року-162 грн.

Всього за період з 01 жовтня 2012 року по 11 жовтня 2012 року відповідачем перераховано позивачу 35 662 грн., що підтверджується квитанціями доданими до апеляційної скарги.

На решту суми, яка перерахована, у відповідача квитанції в даний час відсутні, однак зазначена сума перерахована позивачу в такому ж порядку банківськими переказами на картку позивача, що підтвердила представник відповідача.

Враховуючи вище зазначене суд вважає, що зобов»язання відповідача щодо повернення позивачу грошових коштів припинилося належним виконанням, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно приписів статті 60 ЦПК кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем по справі не надано суду спростувань щодо отриманих грошових сум, оскільки його представник знайомився із доданими квитанціями, а відтак суд надає віри поясненням представника відповідача про виконання його довірителем зобов»язання повністю.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.2 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 11 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.М.Ванівський

ОСОБА_6