Справа № 202/2801/17
Провадження № 2/202/1622/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про стягнення матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків. В обґрунтування позову зазначив, що 01 січня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди транспортного засобу №8050/16, яким орендодавець передав, а орендар отримав в тимчасове володіння вантажний автомобіль НОМЕР_1 строком на 3 роки. 27 січня 2017 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України №01/17. Предметом вказаного договору є наданням виконавцем послуг із перевезення та експедиції вантажів за дорученням замовника по території України. Відповідно до пункту 2.4.4 Договору Замовник має право надати у тимчасове користування Виконавцю власний або орендований транспортний засіб на строк, який необхідний виконавцю для здійснення перевезення вантажу за вищезазначеним Договором. На підставі Акту передачі транспортного засобу в тимчасове користування від 27 січня 2017 року відповідачу був переданий в користування ТЗ вантажний автомобіль НОМЕР_2, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1. При поверненні замовнику відповідачем транспортного засобу вантажного автомобіля НОМЕР_3, на ньому було виявлено механічні пошкодження, що підтверджується Актом повернення транспортного засобу від 04.02.2017 року. За результатами експертного Звіту вартість матеріального збитку заподіяного позивачу як власнику пошкодженого «БАЗ Т713.21» номерний знак НОМЕР_4 складає 28029,52 грн. З цих підстав просить стягнути з відповідача матеріальний збиток у розмірі 28029 грн. 52 коп., штраф у розмірі 2802 грн. 95 коп., витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн., а всього у розмірі 31832,47 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила. Надала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що вантажний автомобіль марки «БАЗ Т713.21», державний номер НОМЕР_4, належить позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 192174 від 15 липня 2014 року.

01 січня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП «Попелуха Олена Миколаївна» укладено договір оренди транспортного засобу №8050/16, яким орендодавець передав, а орендар отримав в тимчасове володіння вантажний автомобіль марки «БАЗ Т713.21», державний номер НОМЕР_4, строком на 3 роки

27 січня 2017 року між ФОП «Попелуха Олена Миколаївна» та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України №01/17. Предметом вищезазначеного договору є наданням виконавцем послуг із перевезення та експедиції вантажів за дорученням замовника по території України. Пунктом 1.4. вищезазначеного Договору передбачено, що правовідносини, що склалися між Сторонами, не регулюються трудовим законодавством, Виконавець не є штатним працівником Замовника, надання послуг Виконавцем не є працевлаштуванням у Замовника на посаді водія, експедитора, або будь-якій іншій посаді. Відповідно до пункту 2.4.4 Договору Замовник має право надати у тимчасове користування Виконавцю власний або орендований транспортний засіб на строк, який необхідний виконавцю для здійснення перевезення вантажу за вищезазначеним Договором.

На підставі Акту передачі транспортного засобу в тимчасове користування від 27 січня 2017 року відповідачу був переданий в користування технічно справний вантажний автомобіль НОМЕР_2, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

04 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 повернув ФОП ОСОБА_3 вищезазначений транспортний засіб у пошкодженому стані, що підтверджується Актом повернення транспортного засобу від 04 лютого 2017 року.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 2.4.6. Договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України №01/17 від 27 січня 2017 року у разі пошкодження транспортного засобу, який був наданий Виконавцю в тимчасове користування, останній зобовязаний на протязі 30 днів після його пошкодження, або на протязі 30 днів після складання протоколу огляду таких пошкоджень субєктом оціночної діяльності, відшкодувати Замовнику (або власнику пошкодженого ТЗ, якщо він відмінний від Замовника) підтверджену відповідною оцінкою (звітом, дослідженням) вартість матеріального збитку (вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ, який наданий Виконавцю в тимчасове користування), або (за погодженням із Замовником або власником пошкодженого ТЗ, якщо він відмінний від Замовнику) за власний кошт відремонтувати пошкоджений транспортний засіб у погоджений Сторонами строк.

Пунктом 4.6. Договору передбачено, що якщо Виконавцем (відповідачем) порушені умови п.2.4.6. Договору в частині своєчасного відшкодування матеріального збитку (вартості відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ, який наданий Виконавцю в тимчасове користування), Виконавець зобовязаний сплатити Замовнику, або власнику пошкодженого ТЗ штраф у розмірі 10% від оціненої субєктом оціночної діяльності на підставі відповідного Звіту (оцінки, дослідження) вартості відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який був переданий у користування Виконавцю для надання послуг передбачених цим Договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

За результатами експертного Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №08/02/17 від 14 лютого 2017 року вартість матеріального збитку заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого «БАЗ Т713.21» номерний знак НОМЕР_4, складає 28029,52 грн.

Відповідач не виконав умови п.2.4.7., 4.6. Договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України №01/17 від 27 січня 2017 року, вищезазначені суми не сплатив.

Вартість послуг експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000 грн. сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №080217 від 04 лютого 2017 року.

За наведених обставин, позивач ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1166 ч. 1 ст. 1192 ЦК України має право на відшкодування матеріальних збитків у розмірі 28029,52 грн., штрафу у розмірі 2802,95 грн. та витрат на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3200 грн., суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, також належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

В матеріалах справи наявні договір про надання юридичних послуг від 12 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, розрахунок вартості адвокатського гонорару від 12 квітня 2017 року, квитанція про сплату юридичних послуг у розмірі 3200 грн. №943 від 18 квітня 2017 року. Враховуючи той факт, що позивачем надані всі необхідні документи, щодо розміру витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн., а всього судові витрати у розмірі 3840 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166,1192 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-216 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про стягнення матеріальних збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) грошові кошти у розмірі 31832 (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять дві) гривень 47 копійок, з яких: матеріальні збитки - 28029 грн. 52 коп.; штраф 2802 грн. 95 коп.; витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) судові витрати у розмірі 3840 (три тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок, з яких: судовий збір 640 грн.; витрати на правову допомогу 3200 грн.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.