Провадження № 2/520/1668/17
Київський районний суду м.Одеси в складі:
головуючої - судді Луняченка В.О.,
при секретарі Нефедової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із виплаченої допомоги по безробіттю,
26.12.16 року позивач ОСОБА_1 міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із виплаченої допомоги по безробіттю, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міського центру зайнятості заборгованість по виплаченої йому допомоги по безробіттю у сумі 3908,46 гривень.
До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 міського центру зайнятості, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за відсутністю їх представника, а також не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, проаналізувавши надані доказі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з Постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 22.09.2015 року спір про стягнення коштів до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Вимоги центру зайнятості обумовлені наявними владними управлінськими функціями на основі законодавства, а саме, на положеннях ст.ст.1, 4, 22 Закону України „Про зайнятість населення, ч.6 ст.10, абз.6 ч.1 ст.34, абз.5 ч.2 ст.34, ч.3 ст.36, ст.39 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, п.8 Порядку розслідування та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державною податковою адміністрацією від 13.02.2009 року №60/62.
Вказані вище норми права наділяють центри зайнятості владними управлінськими функціями щодо контролю за використанням коштів Фонду соціального страхування на випадок безробіття, розслідування обґрунтованості виплат безробітним допомоги по безробіттю, стягнення коштів, які підлягають поверненню безробітними, в судовому порядку відповідно до законодавства.
Згідно ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством.
Судом встановлено, що з 23.04.2015 року по 30.11.2016 гр. ОСОБА_2 було зареєстровано в ОСОБА_1 міському центрі зайнятості як безробітного. Відповідно наказу від 30.04.2015р.№ НТ 150430 йому була призначена допомога по безробіттю.
Під час перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю, ОСОБА_1 міським центром зайнятості було виявлено факт працевлаштування на посаду авторемонтника до ФОП ОСОБА_3 згідно з трудовим договором від 02.11.2015 та розпорядження про прийняття на роботу від 30.11.2015 №2.
У разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
За період з 02.11.2015 по 30.11.2015 гр. ОСОБА_2 незаконно отримано допомогу по безробіттю у сумі 3908,48 грн.
Вищезазначену допомогу по безробіттю гр. ОСОБА_2 необхідно повернути у встановленому порядку відповідно до ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
18.10.2016. був виданий наказ за № НТ161018 про повернення коштів гр. ОСОБА_2 у встановленому порядку.
16.11.2016р. гр. ОСОБА_2 було надіслано лист-претензію про необхідність повернення виплаченої йому допомоги по безробіттю у сумі 3908,48 грн. ОСОБА_1 міському центру зайнятості.
Чинним законодавством саме на особу покладено обовязок інформування центру зайнятості про випадки, які впливають на виплату матеріального забезпечення, зокрема ч.2 ст.36 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття чітко визначає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не повідомив про укладання трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, що відноситься до категорії зайнятого населення, він не мав права на отримання допомоги по безробіттю.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умові виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
На підставі вищевикладеного 18.10.16 року прийнято рішення про повернення коштів та відшкодування вартості наданих соціальних послуг.
З метою досудового вирішення спору і добровільного повернення коштів, позивачем було надіслано відповідачу повідомлення від 16.11.16 року №2938/15/06 з наказом та повідомленням про необхідність повернення коштів протягом 15 календарю днів, яке залишено відповідачем проігнороване.
Під час вирішення справи, суд повинен вирішити питання щодо відшкодування судових витрат. Так позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1378, 00 гривень, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 міського центру зайнятості з відповідача, оскільки відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного і керуючись ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.36, 39 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст.10, 11, 57-61, 74, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із виплаченої допомоги по безробіттю - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Луняченко В. О.