Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив визнати припиненою поруку за договорами від 20 серпня 2007 року № 184, від 20 серпня 2007 року № 186 та від 01 квітня 2010 року № 20, укладеними між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Зазначав, що 20 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг» (далі - ТОВ «Агрохолдинг») був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію, за умовами якого ТОВ «Агрохолдинг» відкрито кредитну лінію з лімітом 500 тис. грн, зі сплатою відсотків, обумовлених у п. 3.1 кредитного договору, та терміном повернення до 14 серпня 2008 року.

На забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань за цим кредитним договором, він (позивач) уклав договір поруки від 20 серпня 2007 року № 184 .

Крім того, на підставі укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» договору про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07, він уклав оспорюваний договір поруки від 20 серпня 2007 року № 186.

На підставі укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» договору від 01 квітня 2010 року № 02-01-07 - договір поруки від 01 квітня 2010 року № 20.

У подальшому, під час розгляду Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу цивільної справи за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Агрохолдинг», товариства з обмеженою відповідальністю «Рено» (далі - ТОВ «Рено»), до нього та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості, йому стало відомо про внесення змін до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг», унаслідок чого збільшився обсяг його (позивача) зобов'язань, як поручителя.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненими поруки за договорами поруки від 20 серпня 2007 року № 184 та № 186, від 01 квітня 2010 року № 20, укладеними між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_3, ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір поруки № 184, за умовами якого ОСОБА_3 узяв на себе зобов'язання перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Агрохолдинг» зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію № 44-01-07, яким ТОВ «Агрохолдинг» відкрита кредитна лінія на загальну суму 500 тис. грн із терміном повернення кредитних коштів до 14 серпня 2008 року та сплатою 17,5 % річних.

Пунктом 4.4 договору поруки № 184 сторони погодили, що внесення змін доповнень до кредитного договору № 44-01-07, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3, не допускається без отримання згоди останнього.

У зв'язку з внесенням змін до договору про відновлювальну кредитну лінію № 44-01-07 до договору поруки № 184 також неодноразово вносилися зміни. Останні зміни внесені 21 березня 2013 року додатковою угодою № 7.

Додатковою угодою від 27 червня 2014 року № 27 до п. 1.1 договору про відновлювальну кредитну лінію № 44-01-07 внесено зміни, якими продовжено строк користування кредитно лінією до 29 червня 2018 року.

20 серпня 2007 року між ОСОБА_3, ТОВ «Агрохолдинг» і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір поруки № 186, за умовами якого ОСОБА_3 узяв на себе зобов'язання перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Агрохолдинг» зобов'язань з договором про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07, яким ТОВ «Агрохолдинг» відкривалась кредитна лінія з лімітом 17 млн грн із терміном повернення до 14 серпня 2012 року.

Пунктом 4.4 договору поруки № 186 сторони погодили, що внесення змін та доповнень до кредитного договору № 44-01-07, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3, не допускається без отримання згоди останнього.

У зв'язку з внесенням змін до договору про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 до договору поруки № 186 неодноразово вносилися зміни. Останні зміни внесені 14 вересня 2012 року додатковою угодою № 5.

Додатковою угодою від 18 лютого 2013 року № 15 до п.1.1 договору про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 внесено зміни, якими передбачено, що у разі порушення пункту 8.3 вказаного договору процентна ставка за користування кредитним коштами встановлюється 20 % річних, а не 12 %, як узгоджувалось раніше, а позичальник зобов'язується на вимогу банку протягом одного робочого дня достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування.

Дані про внесення в зв'язку з цим змін і до договору поруки № 186 або отримання згоди ОСОБА_3 відсутні.

01 квітня 2010 року між ОСОБА_3, ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір поруки № 20, за умовами якого ОСОБА_3 узяв на себе зобов'язання перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Агрохолдинг» зобов'язань за договором кредиту № 02-01-10, яким банк надав ТОВ «Агрохолдинг» кредит в сумі 13 млн грн із терміном повернення до 30 квітня 2010 року та сплатою 22 % річних.

Пунктом 4.4 договору поруки № 20 сторони погодили, що внесення змін та доповнень до договору кредиту № 02-01-10, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3, не допускається без отримання згоди останнього.

У зв'язку з внесенням змін до договору кредиту № 02-01-10, до договору поруки № 20 неодноразово вносилися зміни. Останні зміни внесені 11 вересня 2012 року додатковою угодою № 5.

Додатковими угодами від 14 вересня 2012 року № 6 та від 18 лютого 2013 року № 7 до п. 2.1 та 3.1 договору кредиту № 02-01-10 внесено зміни, якими збільшено розмір процентної ставки з 15 % до 20 % річних та встановлено за порушення позичальником кредитної дисципліни додаткову відповідальність, яка полягає у праві банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів і сплати процентів за будь-яке порушення умов кредитного договору, та встановлюється штраф у розмірі 500 грн за кожен день прострочки виконання умов договору кредиту № 02-01-10.

Дані про внесення у зв'язку з цим змін і до договору поруки № 20 або отримання згоди ОСОБА_3 відсутні.

Визнаючи припиненими договори поруки від 20 серпня 2007 року № 184 та № 186, від 01 квітня 2010 року № 20, укладені між сторонами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок зміни без згоди поручителя зобов'язання позичальника збільшився обсяг його відповідальності за договорами про відновлювальну кредитну лінію № 44-01-07, про невідновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 та договором кредиту від 01 квітня 2010 року № 02-01-10.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агрохолдинг» в особі генерального директора ОСОБА_3 уклало три кредитних договори, зокрема від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 та від 01 квітня 2010 року № 02-01-10.

В усіх трьох договорах ОСОБА_3, як фізична особа, виступив поручителем та уклав із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договори поруки відповідно від 20 серпня 2007 року № 184, від 20 серпня 2007 року № 186 та від 01 квітня 2010 року № 20.

І до кредитних договорів, і до договорів поруки вносились численні зміни.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 надав суду додаткову угоду № 27 від 27 червня 2014 року до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, додаткову угоду від 18 лютого 2013 року № 15 до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 та дві додаткові угоди від 14 вересня 2012 року № 6 та від 18 лютого 2013 року № 7 до кредитного договору від 01 квітня 2010 року № 02-01-10 і зазначив, що ці додаткові угоди були укладені між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» в особі іншого генерального директора ОСОБА_5, але без його відома та участі, як поручителя, і що саме цими угодами була збільшена його, як поручителя, відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, яке безпосередньо спрямоване на підвищення процентної ставки за користування кредитом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 25 вересня 2013 року № 6-97цс13, від 21 жовтня 2015 року № 6-1161цс15, від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» укладено додаткову угоду № 27 до договору про невідновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, за умовами якої змінено розмір кредитної лінії, термін повернення кредитних коштів та розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, позивач посилався на те, що у 2014 році йому стало відомо, що між ТОВ «Агрохолдинг» та ПAT «Фінанси та Кредит» укладено додаткову угоду від 27 червня 2014 pоку № 27, відповідно до якої змінено строк повернення кредиту до 29 червня 2018 pоку, внаслідок чого збільшився обсяг його зобов'язань як поручителя.

Встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для скасування судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів.

Між тим, оцінка доказів і доведеність не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, відсутні підстави для їх скасування.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта