Справа № 346/2843/17
Провадження № 2/346/1480/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді: Бирич Н.В.,

з участю секретаря: Вербіщук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок, господарські будівлі та споруди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належали на праві власності ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 померла. Остання залишила заповіт, який все майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1, заповіла позивачу. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.03.2016 року позивачу надано додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач зазначає, що в наданий строк подав до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що прийняв вказану спадщину. Позивач зазначає, що хоча його матері не був виданий правовстановлюючий документ, яким підтверджується належність їй спадкового майна - спірного житлового будинку, однак вона була власником даного майна, що стверджується наступним. 15.04.1991 року виконавчим комітетом Коломийської районної ради 15.04.1991 року батькові його матері ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на зазначений жилий будинок, яке зареєстровано в Коломийському МБТІ. Оригінал цього свідоцтва втрачений, однак в Коломийському МБТІ зберігається його копія, зі змісту якої позивач довідався, що в ньому допущена помилка - вказано, що воно видано ОСОБА_5., як голові колгоспного двору, в той час як вказане господарство ніколи не відносилося до суспільної групи - колгоспний двір і ОСОБА_5. помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Оскільки колгоспні двори ліквідовано і даний документ вже втратив юридичну силу, тому не має доцільності визнавати його недійсним та подавати оголошення в пресу про його втрату.

Спірне господарство, і в якому проживали батьки матері позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_10, відносилося до суспільної групи робітничий двір. Вищевказане нерухоме майно було збудовано в 1970 році батьками його матері, перебуваючи в шлюбі, тобто дане майно було їх спільною сумісною власністю і частки сторін в ньому були рівні.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_5. Після його смерті згідно вимог ст. ст. 525, 529 ЦК УРСР ( редакції 18.03.1963 року, яка діяла на час смерті спадкодавця) відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів він не складав.

Вказану спадщину після смерті ОСОБА_5. прийняла згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР ( редакції 18.03.1963 року) його дружина ОСОБА_10 яка вступила у володіння спадковим майном.

Оскільки згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР ( редакції 18.03.1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, тому після смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_10 успадкувала 1/2 частину вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд і стала власником всього даного нерухомого майна.

09.01.1997 року ОСОБА_10 склала заповіт, згідно якого заповіла її дочці (матері позивача ОСОБА_3) та правнукові ОСОБА_5 все її майно, яке належатиме їй на день її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_10. Після її смерті згідно вимог ст. 533 ЦК УРСР відкрилася спадщина за вищевказаним заповітом, яку згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР прийняла мати позивача - ОСОБА_3, вступилаши у володіння спадковим майном.

ОСОБА_5 спадщини не прийняв, в управління та володіння спадковим майном не вступив і заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подав.

Оскільки згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, тому після смерті ОСОБА_10 мати позивача ОСОБА_3 успадкувала вказаний житловий будинок, господарські будівлі та споруди.

Позивач прийняв спадщину після смерті матері, тому вказує, що відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України успадкував вищевказане нерухоме майно. Також мати позивача склала заповіт, яким заповіла її дочці (його сестрі) ОСОБА_2 все її майно, яке заходиться за адресою: АДРЕСА_2 Тобто, його мати склала два заповіти - один в його користь на будинок, який вона успадкувала від батьків, і другий - в користь його сестри на інший будинок, який збудувала мати позивача в шлюбі.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не зявився, хоча подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, однак подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю, просить його задоволити.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.10.1962 року позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року, його батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.04.1991 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення №112 від 23.05.1990 року, що стверджується даними виписки з інвентаризаційних матеріалів №56389 від 18.07.2016 року, виданої ОКП «Коломийське МБТІ» (а.с. 15).

Випискою з погосподарської книги Мишинської сільської ради за 2011-2015 року , виданої 14.07.2016 року стверджується, що спірний будинок побудовано в 1970 році (а.с. 11).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 02.02.2017 року (повторно), а ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 17.01.1997 року) (а.с.16, 20).

09.01.1997 року ОСОБА_10 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось заповіла своїй дочці ОСОБА_3 та своєму правнукові ОСОБА_11 в рівних частинах (а.с.17).

Встановлено, що 23.01.2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого вона, що мешкає в АДРЕСА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1, майнові права та обовязки, які належатимуть їй на момент складання заповіту, та майно і майнові права та обовязки, які належатимуть їй в майбутньому, заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 06.10.2014 року (а.с. 4).

Згідно довідки Нижньовербізької сільської ради №149 від 27.01.2017 р. померлій ОСОБА_3 належав житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 На момент смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року) в зазначеному будинку проживала та була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Після смерті ОСОБА_12 в управління спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_10, яка після його смерті продовжувала проживати в спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 Після смерті ОСОБА_10 в управління спадковим майном вступила її дочка ОСОБА_3. На момент смерті ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 не був ніхто зареєстрований, остання була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_2. Заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений 23.01.2009 року за реєстровим №5 не змінювався і не скасовувався (а.с.10)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.03.2016 року позивачу визначено додатковий строк -3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.8).

10.02.2015 року відповідач звернулася до державного нотаріуса Першої Коломийської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, а позивач - 04.07.2016 року. ОСОБА_13 довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №39584968, виданої цією нотаріальною конторою 10.02.2015 року, стверджується, що у вказаному реєстрі міститься інформація щодо заповіту ОСОБА_3 №5 за номером у спадковому реєстрі 46278763.

Даними витягу зі Спадковому реєстрі №42791700, виданого нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 29.01.2016 року, стверджується, що у вказаному реєстрі міститься інформація щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_3 №75 за номером у спадковому реєстрі 57089344 (а.с. 9).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 09.12.2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим головою колгспного двору ОСОБА_11 який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.5).

Відповідно до ст.ст. 346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 346, 347, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 174 ч.4, 197 ч.2, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає в АДРЕСА_4 право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що розташовані в АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановлених строків його оскарження.

Суддя Бирич Н. В.