Справа № 750/7213/16-ц Провадження № 22-ц/795/945/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6Ю

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на період навчання,

в с т а н о в и в:

В липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на своє утримання в розмірі 30% від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення двадцяти трьох річного віку або до закінчення навчання.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона продовжує навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті, на денній формі навчання, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, на період навчання в Київському національному торговельно-економічному університеті до 30 червня 2017 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з 27 липня 2016 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 750 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Також судом вирішено питання про стягнення витрат на користь держави.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на необєктивність, необґрунтованість та порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 лютого 2017 року, яким визначено розмір аліментів 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, на період навчання та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь доньки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції жоден із його доводів не був перевірений та, як наслідок, не був врахований, мотиви для їх відхилення рішення також не містить. Фактично вони були тільки продекларовані в рішенні, а позицію відповідача було в рішенні тільки оголошено. Разом з тим, доводи позовної заяви були взяті судом до уваги лише на підставі обставин, якими обґрунтовано позов, які відповідачем не визнавались та заперечувались.

Тож апелянт зазначає, що суд однобічно оцінив докази, не витребував у позивача оригінали документів, що свідчить про однобічність розгляду справи на користь позивачки.

Апелянт звертає увагу суду, що він несе витрати, внаслідок піклування за непрацездатними та хворими батьками, зокрема, його матір є інвалідом другої групи інвалідності та потребує догляду й лікування, що покладає на нього додаткові витрати. Більш того, судом не було обґрунтовано розмір аліментів саме в частці від доходів, а не в твердій грошовій сумі, оскільки матеріали справи не містять інформацію з приводу офіційного працевлаштування відповідача.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не дано оцінки заяві позивачки про залишення позовної заяви без розгляду.

Також апелянт не погоджується з розміром стягнутої з нього суми відшкодування витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач є працездатним, інших утриманців судом не встановлено, зважив на відсутність доказів отримання матірю відповідача доходу, що є нижчим прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку та інші суттєві обставини справи.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки Київського національного торговельно-економічного університету від 14 грудня 2016 року №406/35 ОСОБА_5 навчається на четвертому курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права КНТЕУ. Термін закінчення навчання червень 2017 року (а.с.6, 47).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією з підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, є потреба у наданні їй матеріальної допомоги.

Дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що позивач не навела суду обставин, які свідчать про розмір витрат, повязаних з навчанням, тобто наявності у неї потреби в матеріальній допомозі.

Як вбачається з довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області від 28 липня 2017 року ОСОБА_5 за період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2017 року отримала стипендію в сумі 10353 грн. та крім того деякий час працювала в ПП «Макдональдз Юкрейн ЛТД», за три місяці 2016 року отримала заробітну плату в розмірі 10629 грн. 95 коп.

З довідок про доходи, виданих Київським національним торговельно-економічним університетом вбачається, що ОСОБА_5 отримувала стипендію в 2016 році в сумі 925 грн., а в 2017 році в середньому 1600 грн.

З копії трудової книжки ОСОБА_8, матері позивача, вбачається, що вона з 2007 року ніде не працює, однак оригінал суду не надавався.

В судовому засіданні позивачка заперечила наявність у неї інвалідності чи хвороб.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище позивачки, її батьків, можливості матері надавати допомогу, оскільки кожен із батьків несе однаковий обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при доведеності наявності в неї потреби в матеріальній допомозі.

Доказів матеріального стану відповідача суду не надано.

Враховуючи викладене та ту обставину, що відповідач є працездатним, відсутні докази щодо незадовільного стану його здоровя, витрат на інших утриманців, а також його згоду сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частки від його доходу, рішення підлягає зміні в частині розміру аліментів, що визначений судом першої інстанції, а саме з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, частково задовольняючи апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 Кодексу витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_9 08 лютого 2017 року було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.57-60). Згідно умов даного договору ОСОБА_5 сплачує ОСОБА_9 гонорар у розмірі 750 грн..

З прибуткового касового ордеру №15 від 09 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 сплатила 750 грн. ОСОБА_9 (а.с.65)

Згідно Рахунку від 09 лютого 2017 року ОСОБА_9 надавав консультацію щодо характеру спірних правовідносин, на що затрачено 30 хв., вартість 250 грн. та складав письмові пояснення, на що затрачено 1 год. вартістю 500 грн. (а.с.66).

Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.

В статті 1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково на 49,5%, суму понесених витрат на правову допомогу слід зменшити до 371 грн. 25 коп. (750 грн. х 49,5%).

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 лютого 2017 року змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 на її утримання, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) та зменшити розмір стягнутих витрат на правову допомогу з 750 грн. до 371 грн. 25 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:Судді: