АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2696/17 Головуючий 1 інст. - Букреєва І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ДП «Харківський електромеханічний завод» (далі - ДП «ХЕМЗ») про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 18696,03 грн., середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 394,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 25.02.1985 року працював у відповідача на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування 6 розряду. Наказом № 140-к у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України позивача було звільнено з займаної посади.

Відповідно до довідки № 64/179 від 22.09.2016 року остаточний розрахунок складає суму 18854, 64 грн., проте всупереч ст.. 116 КЗпП України відповідачем розрахунок з ним в день звільнення не проведено. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ДП «Харківський електромеханічний завод» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі 18696,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі - 31010,66 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 394,12 грн., а всього 50100,81 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ДП «ХЕМЗ» просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвали нове рішення, яким відмовити в стягненні на користь позивача середнього заробітку в сумі 31010,66 грн.

Зазначає, що судом було неправильно проведено розрахунок суми середнього заробітку, який повинен відповідати Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Звертає увагу, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами було встановлено, що відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, починаючи з лютого 2016 року по серпень 2016 року, а тому суд вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги.

Судова колегія погоджується з висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 140-к від 01 серпня 2016 року ОСОБА_3 було звільнено з посади електромонтера за п.1 ст.40 КЗпП України.

На час звільнення ОСОБА_3 у відповідача існувала заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18 696,03 грн.

Проте розрахунок по заробітній платі з позивачем не проведено в день звільнення (01 серпня 2016 року) та на день прийняття рішення судом, що підтверджується довідкою від 09.11.2016 року.

Згідно довідки від 22.09.2016 року, середня заробітна плата позивача становить 5 344 грн. 93 коп. У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13).

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Згідно ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, суд дослідивши надані по справі докази, вислухавши пояснення сторін, виніс обґрунтоване та законне рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені ДП «ХЕЗ» в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна