Провадження № 2/742/1117/17
Єдиний унікальний № 742/2155/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Ринді Л.А., представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Прилуках справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Аргументує свої вимоги тим, що 22 січня 2015 року вона позичила відповідачу в борг гроші у сумі 80 000 гривень до 02 лютого 2016 року.

На підтвердження укладення договору позики відповідач надав позивачу розписку.

Протягом визначеного терміну позивачу ніяких коштів відповідач не повернула, крім того відмовляється добровільно їх повернути.

Тому позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просить стягнути на її користь з відповідача борг у сумі 80000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі .

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, аргументуючи свої заперечення тим, що вона працювала в позивача в магазині і остання передаючи їй товар вимагала з неї ропозписки . Розписки вона писала власноручно без всякого тиску, але грошових коштів не отримувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позову посилаючись на те, що розписка була написана під впливом обману позивача, а також без реальної передачі коштів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, на підставі чого позивач передала відповідачу гроші у сумі 80000 грн., а остання надала розписку в якій вона зобов»язалася повернути позику до 02 лютого 2016 року(а.с.5).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, з дослідженої боргової розписки вбачається, що справжньою правовою природою укладеного між сторонами договору є договір позики.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст.ст.526-527 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 612 ЦК визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З боргової розписки вбачається, що відповідач зобов»язалася повернути позику до 02 лютого 2016 року.

Відповідно до вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За таких обставин твердження позивача , щодо неотримання останнім грошових коштів після написання розписки, суд не приймає до уваги, оскілки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту суду не було надано, а показання слідків не може бути належним доказом.

Крім того жодних доказів на підтвердження позиції представника відповідача, щодо укладення договору під впливом обману суду не надано, натомість відповідач в судовому засіданні зазначила, що розписку писала власноручно без всякого примусу і тому дані твердження суд відкидає , як неспроможні.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач отримала у позивача 80000 грн. за договором позики, однак не виконала зобов'язань по їх поверненню, в зв'язку з чим заборгованість за позикою у розмірі 80000 грн. підлягає стягненню в примусовому порядку з ОСОБА_2 на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 800 (вісімсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст. ст. 612,599,1146-1149 ЦК України, ст.ст.10,12,15,57 , 60,88, 209, 212-215 ЦПК України,суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 800 (вісімсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування коштів за судовий збір сплачений при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коваленко А.В.