Справа №477/794/17 15.08.2017 15.08.2017
Провадження №22-ц/784/1650/17
Справа № 477/794/17
Провадження № 22-ц/784/1650/17 Головуючий першої інстанції: Семенова Л.М.
Категорія: 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лептугою С.С.,

за участі представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 14 вересня 2006 р. відповідно до договору купівлі-продажу № 1/90 він придбав у Закритого сільськогосподарського акціонерного товариства ім. Шевченка нерухоме майно, а саме нежитловий об'єкт - будівлю пилорами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 30 листопада 2006 року по справі № 13/06 вказаний договір визнаний дійсним, та за позивачем визнано право власності на вищевказане нерухоме майно. Право власності зареєстроване в ММБТІ 19 січня 2007 р. та видано йому витяг №13279386 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачем.

Посилаючись на викладене, та на те, що на даний час в нього виникла необхідність продати вказане майно, однак через втрату правовстановлюючих документів - оригіналів договору купівлі-продажу та рішення третейського суду це є неможливим, просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду заяву про те, що Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області не заперечує проти задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 червня 2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення спору, неправильно та неповно досліджені докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, і просить його скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 14 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗСАТ ім. Шевченка в особі ліквідатора Черепенко В.Г. був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу за № 1/90, згідно з яким, позивачем була придбана будівля пилорами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Рішенням постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 30 листопада 2006 р. договір купівлі-продажу № 1/09 від 14 вересня 2006 р. визнаний дійсним. Крім цього, за позивачем визнано право власності на нерухоме майно - будівлю пилорами (літера А) ідеальною часткою 1/1, загальною площею 192,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Згідно листа ММБТІ № 3-107 від 26 жовтня 2016 р. позивач ОСОБА_3 станом на 28 грудня 2012 р. вказаний власником нерухомого майно на підставі зазначеного рішення третейського суду (а.с. 17).

У зв'язку з відсутністю документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято 24 лютого 2017 р. рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 18).

Позивачем до газети «Вісник Жовтневщини» подано оголошення про втрату оригіналів документів, а саме: договору купівлі-продажу за № 1/90 від 14 вересня 2006 р., рішення третейського суду від 30 листопада 2006 р. та витягу ММБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10).

Посилаючись на неможливість розпорядитися нерухомим майном через втрату правовстановлюючих документів та положення ст. 392 ЦК України, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на набуття права власності на нерухоме майно - будівлю пилорами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, який було визнано дійсним рішенням третейського суду.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Наслідком недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору є нікчемність такого договору (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

За такого укладений 14 вересня 2006 р. між ОСОБА_3 та ЗСАТ ім. Шевченка договір купівлі-продажу за № 1/90 будівлі пилорами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є нікчемним.

Відповідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Так, позов про визнання правочину дійсним - це різновид позову про визнання права, а більш конкретно - про визнання факту виникнення, існування, зміни або припинення правовідносин.

З наведеного вбачається, що дана категорія справ підлягає розгляду виключно державними судами України.

Згідно з п. 7 ст. 6 Закону № 1701-ІV «Про третейські суди» (в редакції, яка була чинною на час ухвалення на користь позивача рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 30 листопада 2006 р.) третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується «судом», «у судовому порядку», «на підставі рішення суду» тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди. Отже, спори про визнання договору дійсним підлягають розгляду виключно державними судами України, а не третейськими судами.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Зокрема, право власності на нерухоме майно може виникати на підставі рішення суду в силу положень ст.ст. 335, 376 ЦК України.

Між тим, жодним актом цивільного законодавство не передбачено набуття права власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду.

Визнавши договір купівлі-продажу пилорами дійсним, третейський суд також визнав за ОСОБА_3 право власності на вказане нерухоме майно, що передбачає обов'язкову державну реєстрацію такого права, тобто таким рішенням відбулося втручання у сферу державних повноважень.

За такого рішення третейського суду від 30 листопада 2006 р. ухвалено поза межами компетенції цього органу, а тому не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права);

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

При цьому відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв'язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна.

Оскільки а ні договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 вересня 2006 р., який є нікчемним, а ні ухвалене з перевищенням повноважень рішення третейського суду, не є правовстановлюючими документами (тобто документами, які відповідно до закону підтверджують право власності на нерухоме майно), відсутні визначені ст. 392 ЦК України підстави для задоволення позову ОСОБА_3, а тому суд обґрунтовано відмовив у позові.

За такого суд першої інстанції обгрунтвано вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Так, посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду щодо непідвідомчісті спору третейському суду, як вже зазначено, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права, а тому не заслуговують на увагу.

Також помилковим є твердження про набуття права власності у передбачений законом спосіб, оскільки договір купівлі-продажу майна є нікчемним в силу вимог закону, а рішення третейського суду взагалі не може бути підставою набуття такого права.

В силу ст.ст. 3,4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України судовому захисту підлягають лише законні права та інтереси особи у разі їх порушення або невизнання.

Оскільки позивачем не надано доказів набуття права власності на підставах, визначених законом, то і посилання на порушення його права через неможливість здійснити відчуження майна не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська