АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1435/17 Справа № 201/8192/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Наумова О. С. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір DNI0G100000117 (далі - кредитний договір 1), на підставі якого банк надав їй кошти у розмірі 48 150,00 дол. США, з яких 36 000,00 дол. США - на придбання нерухомості та 12 150,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, із строком повернення до 24 липня 2037 року.

Також, 02 вересня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 1, яким сторони погодились збільшити щомісячний платіж до 527,34 доларі США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

При укладенні кредитного договору 1 сторони передбачили повернення кредиту у вигляді ануїтетних платежів - рівних за сумою щомісячних внесків по сплаті заборгованості по кредиту, що включають в себе суму основного боргу, відсотків, винагороди та комісії за весь період дії договору (360 місяців).

Крім того, 24 липня 2007 року між та цим же Банком було укладено кредитний договір DNI0G200000117 (далі - кредитний договір 2), відповідно до якого банк видав кредитні кошти у розмірі 9000,00 доларів США на оплату першого внеску, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, із строком повернення до 24 липня 2037 року.

Для виконання вказаних кредитних договорів Банк відкрив ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, 24 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким в іпотеку передано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, 24 липня 2007 року між позивачем та Банком було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитними договорами на вказаний будинок.

Однак, банк не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитних договорів, чим було порушено вимоги законодавства.

Крім того, графік погашення кредиту взагалі не видавався до жодного з договорів, тобто до позичальника не була доведена інформація про суми нарахованих до кінця кожного періоду (місяця) процентів, винагороди та комісії, і суми, які направляються на по гашення основного боргу і які обчислювалася як різниця між сумою платежу та сумою нарахованих до кінця кожного періоду процентів.

Кредитні договори також не містять положення про те, що валютні ризики покладаються на позичальника. При цьому, необхідно врахувати, що строк дії кредитних договорів становить 30 років, тому споживач (позивач), як слабша сторона договору, не може володіти необхідним і достатнім обсягом інформації в такій сфері як кредитування в іноземній валюті, включаючи валютні ризики, зокрема різке підняття курсу долара США стосовно гривні; встановленого НБУ офіційного курсу долара США до гривні на момент укладення кредитних договорів 1 (5,05 грн.) і на момент пред'явлення позову (22.05.2015) - 20,68 грн., а відтак суми щомісячного платежу кредитним договором 1 у гривнях на момент укладення договору становить - 2 257,00 грн., а на момент пред'явлення позову - 9 242,51 грн., за кредитним договором 2 у гривнях на момент укладення договору становить - 564,24 грн., а на момент пред'явлення позову - 2 310,58 грн., яка є надмірно високою по відношенню до цін, узгоджених в момент укладення договору. Так, фактично відбувається збільшення суми витрат позичальника у гривнях під час виконання зобов'язань в порівнянні з очікуваною сумою витрат під час укладення кредитних договорів, що ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях.

Оскільки банком в належній формі не була доведена необхідна інформація про оцінку можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитних договорів, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання своїх обов'язків щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту на споживача, як слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обов'язки сторін за договорами на шкоду споживача.

За таких обставин позивач просила визнати недійсними кредитні договори, договір іпотеки та договір про задоволенні вимог іпотекодержателя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 24 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір DNI0G100000117 (далі - Кредитний договір 1), на підставі якого банк надав ОСОБА_2 кошти у розмірі 48150,00 доларів США, з яких 36000,00 доларів США - на придбання нерухомості та 12150,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати із строком повернення до 24 липня 2037 року (а.с. 10 - 12).

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 446,93 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії (п. 7.1 кредитного договору 1).

02 вересня 2010 року між цими сторонами було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 1, яким сторони погодились збільшити щомісячний платіж до 527,34 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

При укладенні кредитного договору 1 сторони передбачили повернення кредиту у вигляді ануїтетних платежів - рівних за сумою щомісячних внесків по сплаті заборгованості по кредиту, що включають в себе суму основного боргу, відсотків, винагороди та комісії за весь період дії договору (360 місяців).

Також, 24 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір DNI0G200000117 (далі - кредитний договір 2), відповідно до якого банк видав кредитні кошти у розмірі 9000,00 доларів США на оплату першого внеску, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу із строком повернення до 24 липня 2037 (а.с. 14 - 16).

Умовами кредитного договору 2 передбачено повернення коштів щомісяця в сумі 111,73 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, з нагороди (п. 7.1 кредитного договору 2). При укладенні даного кредитного договору сторони передбачили повернення кредиту у вигляді ануїтетних платежів - рівних за сумою щомісячних внесків по сплаті заборгованості по кредиту, що з включають в себе суму заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди за весь період дії договору (360 місяців).

Для виконання кредитних договорів банк відкрив ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, 24 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким в іпотеку передано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2007 року (а.с. 17 - 19).

Крім того, в цей же день між Банком та Позивачем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитними договорами на вказаний будинок (а.с. 20).

Банк як кредитор виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, що не заперечується позивачем.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Оскільки позивача ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива отримання кредиту виходила саме від позивача, а не відповідача, крім того, умови договору є чіткими та зрозумілими. Підписуючи договір позичальник погоджувався з цими умовами.

Обов'язок повідомлення споживачам можливих складових загальної вартості кредиту та інше, не є саме істотною умовою договору кредитування, а звичайним обов'язком повідомлення споживачів про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту.

Більш того, згідно п. 7.1 договору встановлено, що періодом сплати вважати період з 21 по 28 кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 446,93 дол. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Також, у вищевказаному пункті договору вказано, що кредит надається у розмірі 481500 тис. дол., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто 1 % помножити на 12 місяців = 12,00 % річних (така відсоткова ставка підтверджується розрахунком заборгованості).

02 вересня 2010 року з банком укладений договір про внесення змін до кредитного договору № 1, яким сторони погодились збільшити щомісячний платіж до 527,34 дол. США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Умовами кредитного договору 2 передбачено повернення коштів щомісяця в сумі 111,73 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, з нагороди (п. 7.1 кредитного договору 2). При укладенні даного кредитного договору сторони передбачили повернення кредиту у вигляді ануїтетних платежів - рівних за сумою щомісячних внесків по сплаті заборгованості по кредиту, що з включають в себе суму заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди за весь період дії договору (360 місяців).

Таким чином, умовами кредитних договорів розписано порядок надання кредиту, його повернення, строки погашення кредитів та періоди сплати коштів за кредитом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_2 звертаючись до суду із зазначеним позовом, а також в апеляційній скарзі вказувала на те, що умови кредитного договору є несправедливими, а також відповідачем були порушені вимоги кредитного договору, надавши кредит у іноземній валюті, чим були порушені її права у зв'язку з підвищенням курсу долара та негативними наслідками фінансової кризи, проте колегія суддів не погоджується з такими вимогами, оскільки укладаючи спірні кредитні договори позивач погодилася на умови цих договорів, а також при укладенні цих договорів було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були узгоджені сторонами, на момент укладення вказаних договорів обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін, а також частковим виконанням зобов'язань за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення та ці доводи зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова