справа № 399/472/17
провадження № 2/399/261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Шуліки О.О., за участю секретаря судових засідань Бондаренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», третя особа Міністерство оборони України в особі Онуфріївського районного військового комісаріату про поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом згідно якого прохав суд винести рішення яким поновити його з 10 грудня 2016 року на посаді водія автотранспортних засобів дільниці з експлуатації та ремонту машин та механізмів Онуфріївського РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» та зобов`язати відповідача відшкодувати йому всі передбачені фінансові виплати за період з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі.

Свої вимоги мотивував тим, що з 2012 року його було прийнято на роботу до ПАТ «Кіровоградобленерго» на посаду водія. Через оголошення в Україні особливий стан на часткову мобілізацію він був викликаний до Онуфріївського районного військового комісаріату щодо проходження військової служби за контрактом. З 10 грудня 2016 року його було зараховано до військової частини П/П НОМЕР_1 для проходження військової служби, яка безпосередньо пов`язана із участю в антитерористичній операції в Донецькій області та Луганській області. Онуфріївським районним військкоматом було офіційно повідомлено керівництво ПАТ «Кіровоградобленерго» про його перебування на військовій службі, пов`язаній з участю в АТО. Не дивлячись на це у березні 2017 року йому повідомили, що він звільнений із займаної посади відповідно до п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом. Хоча при цьому йому не було надано остаточний розрахунок, не було ознайомлено із наказом про звільнення та не передано трудової книжки, що є вже порушенням порядку звільнення. Копію наказу він отримав 24.05.2017 року. Крім того, позивач вважає, що роботодавцем було порушено ст.. 119 КЗпП стосовно гарантій, які надаються законом особам, які перебувають на військовій службі під час особливого періоду. Тому він змушений був звернутися до суду.

6.09.2017 року представник позивача уточнив позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача відшкодувати йому всі передбачені фінансові виплати за період з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі, а саме прохав стягнути з відповідача середню заробітну плату з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та надав суду свої заперечення, згідно яких вказує 3.02.2015 року згідно наказу ПАТ «Кіровоградобленерго» № 63в, у відповідності до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15 від 14 січня 2015 року, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 3.02.2015 року ОСОБА_1 звільнено від виконання трудових обов`язків на період проходження військової служби у зв`язку з частковою мобілізацією, зі збереженням на термін служби, але не довше ніж один рік. 13.04.2016 року згідно наказу ПАТ «Кіровоградобленерго» № 468-к ОСОБА_1 приступив до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з звільненням з військової служби із Збройних Сил України у запас (демобілізовано) з 13.04.2016 року згідно Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Укзу Президента України від 14.01.2015 року № 15. 23.02.2017 року на запит товариства від 15.12.2016 року та 10.01.2017 року з В/Ч НОМЕР_1 за вих. № 715 від 18.02.2017 року отримано належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира 81 окремої автомобільної бригади № 59 РС від 10.12.2016 року щодо працівника товариства ОСОБА_1 . Згідно цього наказу старшого сержанту запасу ОСОБА_1 прийнято в добровільному порядку на військову службу до Збройних сил України з укладенням контракту строком на шість місяців. Направлений для прийняття на військову службу за контрактом військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доказом особистого бажання ОСОБА_1 служити в Збройних силах України є його заява від 5.12.2016 року № 415 про зарахування його кандидатом на військову службу за контрактом, яка надана представником Онуфріївського РВК. Відповідно до абз.2 пункту 1 «Контракту про проходження військової служби у Збройних силах України» ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання проходити військову служби у Збройних силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту. Таким чином особи, які підписали цей контракт ОСОБА_1 та командир військової частини п/п НОМЕР_1 ОСОБА_2 розуміючи зміст, умови та його суть офіційно своїми підписами підтвердили в контракті відсутність особливого періоду станом на 10.12.2016 року. Тому, 27.02.2017 року наказом ПАТ «Кіровоградобленерго» № 336-к водій автотранспортних засобів 2 групи в/п 1 т Онуфріївського РЕМ ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Вважає звільнення позивача ПАТ «Кіровоградобленерго» законним, оскільки на час його звільнення в Україні не діяв особливий період та відсутня кризова ситуація, що загрожує національній безпеці.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 - Самойленко І.В. в судове засідання не з`явилася, але про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного висновку:

ОСОБА_1 працював у ПАТ «Кіровоградобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів 2 групи в/п 1 т Онуфріївського РЕМ, що визнано сторонами у судовому засіданні.

Згідно заяви від 5.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про зарахування його кандидатом на військову службу за контрактом осіб рядового складу до Збройних сил України (а.с. 58).

10.12.2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини п/п НОМЕР_1 , укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України далі Контракт (а.с. 63).

За умовами Контракту ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобовязання проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк Контракту відповідно до вимог визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим Контрактом. Контракт є строковим та укладається до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на шість місяців.

Відповідно до повідомлення від 12.12.2016 за вихідним № 3192 військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини п/п НОМЕР_1 .

Згідно листів від 13.01.2017 року за вихідним № 61 та від 18.02.2017 року за вихідним № 715 військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що останні направили на адресу відповідача контракт позивача про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України з Міністерством оборони України та витяг з наказу командира по особовому складу.

27.02.2017 року наказом ПАТ «Кіровоградобленерго» № 336-к водій автотранспортних засобів 2 групи в/п 1 т Онуфріївського РЕМ ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно листів від 27.02.2017 року та 03.03.2017 року ПАТ «Кіровоградобленерго» неодноразово повідомляли та прохали позивача звернутися до відділу кадрів ПАТ «Кіровоградобленерго» за трудовою книжкою.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України, - підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно дочастин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Частина третя статті 119 КЗпП України (в редакції, яка діяла станом на 10.12.2016 року на час укладання Контракту ОСОБА_1 ) передбачала, що, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином гарантії у виді збереження місця роботи, посади і середнього заробітку передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на 10.12.2016 року) при укладенні контракту про проходження військової служби діяли відносно працівників, які були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану.

Строк дії вказаних гарантій ч.3 ст. 119 КЗпП визначено - до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Щодо юридичної дії станом на 10.12.2016 року особливого періоду необхідно зазначити наступне.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Указом Президента України № 411/2016 року від 26.09.2016 року постановлено звільнити у вересні-жовтні 2016 року в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу № 15 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію".

Таким чином, упродовж вересня-жовтня 2016 року, була звільнена остання черга військовослужбовців призваних за частковою мобілізацією, а особливий період було припинено.

Одночасно з призовом за частковою мобілізацією, в Україні провадився призов на строкову військову службу осіб, які досягли відповідного віку.

Частиною 6 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, строкова військова служба відокремлюється від військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Упродовж 2016 року Президентом України не оголошувалася повна чи часткова мобілізація або воєнний стан.

Згідно ч.6 ст.15 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що строки проведення призову громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України.

Зокрема, Указом Президента №122/2016 від 29.03.2016 року, визначено строки проведення чергових призовів громадян України, віком від 20 до 27 років, на строкову військову службу, а саме: 5 травня-30 червня 2016 року та жовтень-листопад 2016 року.

Указів Президента України про призов громадян України на строкову військову службу на особливий період або за мобілізацією, протягом 2016 року не видавалось.

Таким чином на момент укладення ОСОБА_1 . Контракту 10.12.2016 року особливий період, в розумінні Законів України «Про оборону», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не діяв, як не був оголошений і воєнний стан. Контракт ОСОБА_1 від 10.12.2016 року не містить посилань на його укладання у звязку із виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Щодо твердження представника позивача з приводу звільнення 10.12.2016 року, а наказ від 27.02..2017 року як незаконне, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки роботодавець видає наказ про звільнення контрактника у день отримання контракту, який обов`язково реєструють у журналі реєстрації вхідних документів, оскільки відповідач отримав даний контракт у лютому, тому дата отримання контракту слугує датою наказу про звільнення.

За таких обставин звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «Кіровоградобленерго» на підставі п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідачем проведено правомірно, а у суда відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. 36, 119 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 10-11, 60-61, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», про поновлення на роботі - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2017 року.

Суддя: О.О. Шуліка