Справа № 462/8454/14-ц
УХВАЛА

02 серпня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить відстрочити виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.06.2015 року у справі №462/8454/14-ц, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2015 року на один рік з моменту винесення ухвали. В обґрунтування заяви зазначив, що ним частково здійснюється погашення за рішенням суду, однак на даний час у звязку з фінансовим станом він позбавлений можливості виконувати рішення суду, оскільки є безробітним, припинив здійснення підприємницької діяльності, на його утриманні перебуває малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому просить відстрочити виконання рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав, з підстав наведених в заяві, просить відстрочити виконання рішення.

Позивач у справі ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви покликавшись на її безпідставність, оскільки за два роки їй ОСОБА_1 виплатив лише 3000.00 гривень і сума, яка залишилась не виплаченою на сьогоднішній день вже не є такою великою, оскільки вона вважає, що відповідач має змогу виплатити, просить відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши осіб, які брали участь у розгляді заяви, вивчивши матеріали справи, суд переконаний, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.06.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000.00 грн. моральної шкоди та стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 2500.00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено /а.с.106-108/. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2015 року змінено рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та в цій частині ухвалено рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30000.00 грн. моральної шкоди та зменшено судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави з 2500.00 грн. до 300.00 грн. /а.с.145-147/

Заявник просить відстрочити рішення суду, посилаючись на скрутне матеріальне становище, зокрема, що є безробітним, припинив здійснення підприємницької діяльності /а.с.157-158/, на його утриманні перебуває малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.159/.

По даній справі видано виконавчий лист та 07.06.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. В судовому засіданні встановлено, що станом на день розгляду заяви рішення суду не виконано.

У відповідності до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси

Обов'язковість виконання вимог та рішень суду регламентовано статтею 124 Конституції України, статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статтею 11 Закону України "Про судоустрій України", які передбачають, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Відповідно до п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК) .

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду не відповідатиме принципам, закріпленим у ст.3 ЦК України, та вимогам ст.373 ЦПК України щодо поважності причин для відстрочки виконання рішення суду.

Зі огляду на те, що вказані заявником обставини не є тими винятковими обставинами в розумінні вимог ст.373 ЦПК України, що дають підстави для відстрочки виконання рішення суду, а інших же, які б могли слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду заявником в суді не наведено, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст.208-210, 373 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський