Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/1610/17

Номер провадження2/711/999/17

04 квітня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» про припинення нарахування відсотків та пені за користування кредитними коштами,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ПАТ «ОТП БАНК», відповідно до п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», припинити нарахування відсотків та пені за користування кредитними коштами в межах дії договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток № Н031231058 від 11.12.2012р. укладеного між сторонами, з моменту ухвалення рішення суду і до моменту закінчення особливого періоду встановленого указом в.о. Президента України від 17.03.14р. № 303/2014. Також в позові заявлено вимогу зобов'язати відповідача провести перерахунок по цьому договору шляхом списання нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов його виконання, починаючи з початку дії особливого періоду і до моменту винесення судом рішення, із зарахуванням сплачених позивачем сум по кредитному договору на погашення тілу кредиту.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив провести розгляду справи без його участі та зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судових викликів за юридичною адресою, які були отримані уповноваженими особами. Таким чином, будучи належним чином повідомленим, відповідач не з'явився у судові засідання 15.03.2017р. та 04.04.2017р..

Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

11.12.2012р. між сторонами був укладений договір про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток №Н031231058 /а.с.12-13/. На виконання умов договору банком надано позивачу кредитну картку з картковим рахунком НОМЕР_1. Окрім того позивач має в ПАТ «ОТП Банк» також картковий рахунок НОМЕР_2.

На підставі договору № Н031231058 від 11.12.2012р. позивач отримав від відповідача кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 1000грн. За користування кредитними коштами позичальник має сплачувати проценти в розмірі 3,3% в місяць (п.6.5 договору).

З 18.03.2014р. по теперішній час позивач активно використовував кредитні кошти у зв'язку з чим здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами та нарахованих відповідачем штрафних санкцій за прострочення здійснення щомісячних платежів.

За період часу з 18.03.2014р. по 06.12.2016р. по картковому рахунку НОМЕР_1 позивачем було здійснено банківських операцій на загальну суму 35510,46грн, внаслідок чого по рахунку станом на 06.12.2016р. мається дебетовий залишок в сумі 12грн, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку /а.с.14-26/.

В цей же період часу по картковому рахунку НОМЕР_2 позивачем було здійснено банківських операцій на загальну суму 32784,70грн, внаслідок чого по рахунку станом на 06.12.2016р. відсутні залишки будь-якої заборгованості (дебетової чи кредитної), що підтверджується банківською випискою з особового рахунку /а.с.27-39/.

З 22.12.2006р. по теперішній час позивач проходить військову службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області /а.с.41/.

З 18.04.2016р. позивач має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням /а.с.11/.

17.03.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом, в якому, зокрема, просив відмінити нарахування йому відсотків та комісій з початку дії особливого періоду по укладеним між сторонами кредитним договорам № від 11.12.2012р., № від 03.09.2013р. та №Н031231058 від 10.12.2013р..

Листом ПАТ «ОТП Банк» від 22.04.2015р. позивача повідомлено про те, що за кредитним договором № від 11.12.2012р. прийнято рішення про зупинення нарахування відсотків та надання відстрочення погашення тіла кредиту на три місяці з 18.04.2015р. по 17.07.2015р., а за кредитними договорами № від 03.09.2013р. та №Н031231058 від 11.12.2012р. йому скасовується нарахування пені та штрафів за період з 18.04.2015р. по 17.07.2015р.. Також повідомлено, що інші його вимоги не підлягають задоволенню /а.с.40/.

У зв'язку з тим, що банк відмовляється в добровільному порядку зупинити нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення умов виконанні кредитного зобов'язання позивачу, той звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами існує спір, який виник з кредитних правовідносин, та стосується порядку виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, що регулюється умовами укладених між сторонами договорів, нормами Цивільного кодексу України (далі -ЦК) та інших нормативно-правових актів України.

Цивільні правовідносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. При цьому регулювання таких відносин здійснюється на засадах, зокрема, свободи договору, забезпечення судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності (статті 1, 3 ЦК).

Відповідно до ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Суд зауважує, що відповідно до принципу змагальності цивільного процесу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК). Зазначена норма кореспондується зі статтею 60 ЦПК, відповідно до якої сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин обов'язок довести обставини порушення, невизнання або оспорювання прав позивача покладається саме на позивача.

В позові позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача припинити нарахування процентів та пені за користування кредитними коштами з моменту ухвалення судом рішення до закінчення особливого періоду, встановленого указом в.о. Президента України від 17.03.2014р. №303/2014, тобто зазначена вимога стосується дій сторін в майбутньому. Натомість відповідно до ст.1 ЦПК завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже головним завданням суду є захист законних прав і свобод учасників цивільно-правових відносин від будь-яких неправомірних посягань з боку інших осіб.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про наявність з боку відповідача неправомірних посягань на право позивача на отримання пільг при виконанні зобов'язань за кредитними договорами у майбутньому у встановленому законом порядку, зокрема і пільг, передбачених Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), а тому у суду немає необхідності зобов'язувати відповідача дотримуватися вимог закону, що він і так має робити відповідно до встановленого в Україні правового порядку. Отже вимога про зобов'язання відповідача застосувати до договору №Н031231058 від 11.12.2012р. положення Закону №2011-ХІІ з моменту ухвалення судом рішення і до закінчення особливого період не підлягає до задоволення.

Надаючи оцінку іншій позовній вимозі суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК). Статтею 628 ЦК передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а статтею 629 ЦК визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонам.

Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Таким чином, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору №Н031231058 від 11.12.2012р., регулюються положеннями такого договору і сторони зобов'язані виконувати свої зобов'язання, які передбачені його умовами.

Разом з тим, позивач є військовослужбовцем СБУ, а відтак на нього поширюються гарантії, передбачені Законом №2011-ХІІ. Частиною 15 статті 14 цього Закону передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (а.4 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

За період з березня 2014р. по теперішній час в Україні було прийнято чотири рішення про проведення мобілізації: Укази Президента України від 17.03.2014р. №303/2014, від 06.05.2014р. №454/2014, від 21.07.2014р. №607/2014, від 14.01.2015р. №15/2015. З огляду на визначену даними рішення тривалість мобілізації особливий період в Україні діяв з 18.03.2014р. по 02.05.2014р.; з 07.05.2014р. по 21.06.2014р.; з 24.07.2014р. по 07.09.2014р.; з 20.01.2015р. по 22.08.2015р.. Відтак з 23.08.2015р. по теперішній час в Україні відсутній особливий період, а тому вимоги позивача про застосування до його зобов'язань по кредитному договору пільг, передбачених ч.15 ст.14 Закону №2011-ХІІ, починаючи з 23.08.2015р. є необґрунтованими.

Стосовно зобов'язання відповідача здійснити перерахунок по кредитному договору шляхом списання нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов його виконання за період дії особливого періоду із зарахуванням здійснених позивачем платежів на погашення тіла кредиту, то необхідно враховувати наступне.

Аналіз змісту даної вимоги свідчить про те, що вона передбачає зміну порядку виконання позивачем своїх зобов'язань перед кредитором. При цьому такий порядок передбачає скасування зобов'язання зі сплати процентів та неустойки та зменшення розміру зобов'язання зі сплати тіла кредиту.

Натомість всупереч вимог ч.1 ст.60 ЦПК позивачем не надано суду доказів на існування в нього перед відповідачем непогашеної кредитної заборгованості за договором №Н031231058 від 11.12.2012р., оскільки з наданої виписки по картковому рахунку за цим договором /а.с.14-26/ вбачається, що у позивача відсутня кредитна заборгованість, а мається дебетовий (позитивний) залишок в розмірі 12грн.

Отже здійснення перерахунку у спосіб, заявлений позивачем, передбачає зарахування відповідачем на рахунок позивача коштів, використаних банком в якості оплати процентів і неустойки, тобто повернення грошових коштів.

Проте, підстави, умови та порядок виконання та припинення зобов'язань визначаються договором та передбачені законом. За загальним правилом зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до ст.653 ЦК у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених положень закону свідчить, що зміна умов зобов'язання, в тому числі і шляхом обмеження дії умов договору, які передбачають нарахування процентів за використання кредитних коштів та неустойки за прострочення виконання зобов'язання, не може бути застосована до ухвалення судом рішення по таких вимогах, а відтак і не є підставою для покладання обов'язку на кредитора повернути боржнику те, що було отримано ним від боржника на виконання його зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому у позові необхідно відмовити.

Судові витрати по справі складаються з судового збору і підлягають сплаті позивачем, оскільки позов не підлягає до задоволення. Проте, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10-12, 60, 88, 209, 212-215, 224 Цивільно-процесуального кодекс України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: С. О. Дунаєв