Справа № 138/2249/16-ц
Провадження №:2/138/337/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Жикевич Т.Б.,

з участю секретаря Цибульської Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 18.07.2013 між сторонами спору укладено кредитний договір № CL139384, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування кредит у сумі - 15000,00 грн., з датою повернення кредиту 05.07.2017, зі сплатою за користування кредитом 0,01 % річних, із комісією за надання кредиту 448,80 грн. Позичальник не виконує умови договору, і станом на 01.06.2016 заборгованість по договору становить 22507,28 грн.

Позичальник порушив умови кредитного договору та не сплатив плату за користування кредитом (проценти) у порядку встановленому кредитним договором, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 22507,28 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 6667,10 грн., суми дострокового стягнення кредиту 833,47 грн, відсотків 0,60 грн., розрахунково-касового обслуговування 7567,13 грн. пені 2188,98 грн., штрафу 5250,00 грн..

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Кредитний договір укладений з відкриттям поточного рахунку п.6.1.2., 6.2.5, додатку № 1 до Кредитного договору. Крім того, згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обміних операцій, юридичне оформлення тощо. А тому, позивач вважає, що платежі за розрахункове-касове обслуговування не є такими, що здійснюються банком на свою користь.

В судове засідання 11.04.2017 відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим, суд ухвалив провести повторно заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що позов слід задовольнити частково, враховуючи таке.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

В ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

18.07.2013 між сторонами спору укладено кредитний договір № СL139384 відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі кредит у сумі - 15000,00 грн., з датою повернення кредиту 05.07.2017, зі сплатою за користування кредитом 0,01 % річних, із комісією за надання кредиту 448,80 грн. (а.с.9-20).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно виписки/особового рахунку за 18/07/2013 та меморіального ордера від 18.07.2013, відповідач отримав від банку кошти в розмірі 15000,00 грн. (а.с.5,6).

Згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору проценти на кредит обчислюються, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, що складається з 360 днів, включаючи дату надання кредиту в якому вони починають нараховуватися, але не включаючи дату фактичного повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого щоденного залишку Кредиту (а.с.9).

Відповідно до умов зазначених в договорі кредиту боржник не зобов'язувався сплачувати на користь кредитора кошти за розрахунково-касове обслуговування.

Лише в Додатку 2 до договору, який фактично є графіком щомісячних платежів по кредиту міститься зазначення про щомісячне нарахування розрахунково-касового обслуговування 18.07.2013 в розмірі 450,00 грн., з 05.08.2013 по 05.06.2015 в розмірі 448,50 грн., а 05.07.2015 в розмірі 898,50 грн., з 05.08.2015 по 05.07.2016 в розмірі 448,50 грн. (а.с.21,22).

З вказаного вище графіку слідує, що таке обслуговування нараховувалось навіть в місяці де не проводилась оплата кредиту.

Одночасно представник позивача посилається на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1049 ч.1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В позові вказано, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по зазначеному договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, однак, згідно розрахунків позивача, станом на 05.06.2014 відповідач допустила заборгованість по вказаному договорі.

Так, борг за договором № CL139384 від 18 липня 2013 року становить 22507,28 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту 6667,10 грн., сума дострокового стягнення кредиту 833,47 грн, відсотки 0,60 грн., розрахунково-касове обслуговування 7567,13 грн. пеня 2188,98 грн., штраф 5250,00 грн.(а.с.4).

На переконання суду не підлягає задоволенню вимога про стягнення нарахованої плата за розрахунково-касове обслуговування, враховуючи таке.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Як вказувалось вище між сторонами спору укладено кредитний договір.

Згідно із п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку щомісячно платежі, що включають погашення основної суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, передбачених Кредитним договором. Графік щомісячних платежів визначено у Додатку 2 до цього Договору, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Як слідує з Додатку 2 до кредитного договору «Графік щомісячних платежів/Графік погашення кредиту, супутні витрати Позичальника», у графі «платежі за надані послуги в валюті кредиту» на користь Кредитора сплачується, зокрема, розрахунково-касове обслуговування (а.с.21).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Таким чином, суд вважає, що кредитний договір № CL139384 від 18 липня 2013 року в п. 4.1, 4.2 в частині нарахування розрахунково-касового обслуговування є нікчемним, а тому заборгованість відповідача у розмірі 7567,13 грн. є безпідставно нарахованою.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній в ухвалі № 4661/1354/15-ц від 13 липня 2016 року.

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі договору № CL139384 від 18 липня 2013 року кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн., з датою повернення кредиту 05.07.2017, зі сплатою за користування кредитом 0,01 % річних, із комісією за надання кредиту 448,80 грн.. Взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача, за мінусом заборгованості за розрахунково-касове обслуговування, лише в розмірі 14940,15 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту 6667,10 грн., сума дострокового стягнення кредиту 833,47 грн, відсотки 0,60 грн., пеня 2188,98 грн., штраф 5250,00 грн.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити в порядку статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3,525,526, 626, 629,1049, 1048,1054 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 60, 88,197, 212-218, 224-226, 232 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором № CL139384 від 18 липня 2013 року в розмірі 14940,15 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту 6667,10 грн., сума дострокового стягнення кредиту 833,47 грн, відсотки 0,60 грн., пеня 2188,98 грн., штраф 5250,00 грн, а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 914,71 грн.

В задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Решту судового збору залишити за позивачем.

Згідно ч.3 ст.232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.Б.Жикевич