У х в а ла

іменем україни

25 жовтня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-науково-виробниче об'єднання «Іскра Агро» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Шик», про повернення майна, набутого за недійсним правочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» звернулося до суду із указаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» є власником двоповерхової нежитлової будівлі А-2 загальною площею 925 кв.м по АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці площею 0,4492 га, що надана ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» у довгострокове користування.

4 грудня 2007 року між ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» в особі ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту товариства у редакції від 27 листопада 2007 року, та ТОВ «Шик» в особі директора Щуки О.Ю. укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна.

Рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 січня 2013 року договір купівлі-продажу вказаної будівлі, укладений 4 грудня 2007 року між ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» та ТОВ «Шик», визнано недійсним.

Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що належне товариству нерухоме майно, яке було відчужено за договором купівлі-продажу 4 грудня 2007 року, вибуло із володіння ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» поза його волею, а також встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу 4 грудня 2007 року дійсним був Статут ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» у редакції 1995 року із змінами, зареєстрованими 17 травня 2001 року. При цьому ОСОБА_4, який діяв від імені ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро», на момент укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна не був генеральним директором товариства і діяв на підставі недійсного статуту.

Також згаданим судовим рішення встановлено, що директору ТОВ «Шик» Щуці О.Ю. в момент укладення договору купівлі-продажу було відомо, що директор ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» ОСОБА_4 діє всупереч статуту цього товариства і статут ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» в редакції від 27 листопада 2007 року, на підставі якого, як зазначено у договорі купівлі-продажу, діяв генеральний директор ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» ОСОБА_4, є недійсним.

Після правочину, укладеного 4 грудня 2007 року, дане нерухоме майно відчужувалося двічі.

28 грудня 2009 року між ТОВ «Шик» та фізичною особою ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, а за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_7 відчужив спірне майно ОСОБА_3 Право власності на дане нерухоме майно з 12 жовтня 2010 року зареєстроване за ОСОБА_3

Посилаючись на наведене, ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» просило витребувати спірне нерухоме майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, зазначаючи, що останньому було достовірно відомо про те, що це майно вибуло з володіння власника - ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» - незаконним шляхом, тобто ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем.

Також просило скасувати державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 201 332 грн, сплачені останнім за договором купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» двоповерхову нежитлову будівлю А-2 загальною площею 925 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 201 332 грн, сплачені ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» створене рішенням засновників, що підтверджується Статутом товариства, який був зареєстрований 20 лютого 1995 року, із змінами, внесеними до статуту товариства у 2001 році.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 2 листопада 2007 року Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, вказане товариство є власником двоповерхової нежитлової будівлі А-2 загальною площею 925 кв.м по АДРЕСА_1.

Дана будівля розташована на земельній ділянці площею 0,4492 га, що надана ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» у довгострокове користування на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства «Центр держаного земельного кадастру».

Також установлено, що 4 грудня 2007 року між ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» в особі директора ОСОБА_4 та ТОВ «Шик» в особі директора Щуки О.Ю. було укладено договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна.

Рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 січня 2013 року у справі № 31/5005/6881/2012 вказаний договір визнано недійсним.

Даним судовим рішенням встановлено, що належне товариству нерухоме майно, яке було відчужено за договором купівлі продажу 4 грудня 2007 року, вибуло із власності товариства поза його волею, тобто були відсутні загальні вимоги, встановлені нормою статті 203 ЦК України, які обумовлюють дійсність укладеного правочину, а також те, що на момент укладення договору купівлі-продажу 4 грудня 2007 року дійсним був Статут ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» у редакції 1995 року із змінами, зареєстрованими 17 травня 2001 року. При цьому ОСОБА_4, який діяв від імені ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро», на момент укладення договору купівлі-продажу майна товариства не був його генеральним директором.

Також цим судовим рішенням встановлено, що директору ТОВ «Шик» Щуці О.Ю. на момент укладення договору купівлі-продажу було відомо, що ОСОБА_4 діє всупереч статуту ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро».

Вказане судове рішення є чинним.

Так, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що вибуло з її володіння та було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник (чи особа, яка має речове право на майно) у тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у володінні його або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України. Отже під час розгляду спорів про витребування такого майна суди мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: з яких правових підстав набуто майно останнім набувачем, чи є ці підстави набуття майна законними, чи є обставини, які свідчать про те, що набувач майна є добросовісним набувачем.

Ухвалюючи рішення про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 січня 2013 року у справі № 31/5005/6881/2012 визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної двоповерхової нежитлової будівлі А-2, укладений 4 грудня 2007 року між ТОВ «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» та ТОВ «Шик», і даним судовим рішенням встановлено, що належне товариству спірне нерухоме майно, відчужене за договором купівлі-продажу від 4 грудня 2007 року, вибуло із власності товариства поза його волею, оскільки особа, яка укладала договір від імені ТОВ Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро», не мала на це відповідних повноважень.

Також суд вірно встановив, що ОСОБА_3 був обізнаний на час набуття спірного майна про те, що щодо цього майна існує спір.

Оскільки 28 грудня 2009 року ТОВ «Шик» відчужило спірне приміщення ОСОБА_7, а 11 жовтня 2010 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу цих приміщень з ОСОБА_3, суд вірно застосував до спірних правовідносин положення статей 330, 387, 388 ЦК України, за якими власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Разом з тим, не можна погодитись із судовими рішеннями в частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, сплачених останнім за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позов було подано на підставі ст. 388 ЦК України, тобто витребування спірного нерухомого майна у ОСОБА_3 в порядку віндикації.

Обов'язок повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, у тому числі гроші, передані на виконання правочину, визнаного недійсним, тобто реституція, виникає на підставі ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину лише у сторін правочину.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 коштів на користь ОСОБА_3 за договором, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, суд першої інстанції невірно визначився з характером правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, не врахував, що ОСОБА_4 не був стороною правочину, за яким ОСОБА_3 набув право власності на майно, що у нього витребуване, до того ж ОСОБА_3 таких вимог не заявляв.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції вимог закону уваги не звернув.

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, доводи, викладені в касаційній скарзі про те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року вирішені вимоги щодо чинності загальних зборів товариства в частині виведення зі складу учасників певних осіб, у тому числі ОСОБА_4, на правильність судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння не впливає, адже у вказаному рішенні господарського суду питання щодо повноважень осіб, які укладали визнані недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна, не вирішувались.

Оскільки суди, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, при вирішенні питання стягнення коштів на вказані вимоги закону уваги не звернули, не визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню, ухвалені у справі судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню у цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова