АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 7969/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Антонова Н.В.
Справа № 752/7941/17 Доповідач - Мараєва Н.Є
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПАТ «Укрсоцбанк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк»

про визнання недійсним договору про внесення змін до договору кредиту

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про внесення змін до договору кредиту.

Визнано недійсним Договір про внесення змін № 2 від 18.09.2015 р. до Договору кредиту № 40.29-48/20 від 18.01.2008 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати це рішення і постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 18.01.2008 р. між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту № 40.29-48/20 про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 115 709,00 дол.США строком повернення до 18.01.2033 р. зі сплатою 13% річних (а.с. 6-11).

Відповідно до п.7.4. вищевказаного договору, у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що з дослідженого в судовому засіданні оригіналу листа вих. № 40.5.-24/7872 від 24.12.2008 р. за підписом заступника начальника Подільського відділення Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк» було в односторонньому порядку розірвано договір кредиту № 40.29-48/20 від 18.01.2008 р., укладений між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» у зв'язку з непідписанням ОСОБА_1 додаткової угоди до Договору кредиту № 40.29-48/20 від 18.01.2008 р. про зміну відсоткової ставки за користування кредитом, (а.с. 12).

Тому, дійшов висновку, що оскільки, договір кредиту від 18.01.2008 р. було розірвано станом на дату укладення між сторонами договору про внесення змін до кредитного договору від 18.09.2015 р. №2, то позовні вимоги підлягають задоволенню

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, заперечуючи проти позову і обґрунтовуючи апеляцію сторона відповідача посилалася на те, що відносини між сторонами кредитного договору продовжували тривати, що позивачка сплачувала певні платежі, що 9.09.2015 р. позивачка звернулася до банку із заявою, у якій просила провести реструктуризацію за кредитним договором від 18.01.2008 р.; просила перевести з ануїтентного графіку погашення на стандартний (рівномірний) (а.с.25).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що фактично кредитний договір розірваним не був і правовідносини за кредитним договором продовжували тривати, що позивачка вела листування з банком з приводу сплати кредиту (2009 рік, а.с.104, 105), вносила платежі за кредитним договором, зверталася до банку із заявою про реструктуризацію та переведення на інший графік погашення кредиту - стандартний, підписала договір про внесення змін №2 від 18.09.2015 р. до кредитного договору від 18.01.2008 р. (а.с.13-16).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 р. - скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про внесення змін до договору кредиту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :