Ухвала іменем україни
19 липня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_88, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсними свідоцтв на право власності на нерухоме майно, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року перший заступник прокурора Київської області, який діє в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство», звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 21 грудня 2012 року № 3064 в частині затвердження проектів землеустрою і надання у власність земельних ділянок, яким передано у власність земельні ділянки, що входили до складу земель лісогосподарського призначення ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та які знаходились у одному кварталі лісництва (160, виділи 1, 4, 5, 6, 7) використовувались для ведення лісового господарства, передано у власність громадянам для ведення індивідуального садівництва. Однак ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не відмовлялось від права на земельну ділянку та вилучення цієї ділянки уповноваженим державним органом в порядку ст. 149 ЗК України не проводилось.

Упродовж березня-квітня 2013 року власники земельних ділянок: ОСОБА_9, ОСОБА_82, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56. ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_89, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, спірні відчужили спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На підставі договорів-купівлі продажу та заяв про об'єднання з наступним поділом земельних ділянок ОСОБА_6 сформовано 19 земельних ділянок із кадастровими номерами з НОМЕР_6 по НОМЕР_7, загальною площею 4,6569 га, ОСОБА_7 сформовано 22 земельні ділянки із кадастровими номерами з НОМЕР_8 по НОМЕР_9, загальною площею 4,5169 га. Після чого Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції прийняті наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та видані відповідні свідоцтва про право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Лебедівської сільської ряди Вишгородського району.Водночас, 28 серпня 2014 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 на користь ОСОБА_8, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком І.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15427460 від 28 серпня 2014 року за ОСОБА_8

Таким чином, прокурор вважає, що Вишгородська районна державна адміністрація розпорядилась саме землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою Вишгородської районної державної адміністрації передбачених законом повноважень.

У зв'язку з вищевикладеним просив визнати незаконними і скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 21 грудня 2012 року № 3064 в частині затвердження проектів землеустрою і надання у власність земельних ділянок таким громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_84, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_85, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_86, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_87, ОСОБА_80, ОСОБА_81, для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Крім того, просив визнати недійсними свідоцтва на праві власності на нерухоме майно, видані ОСОБА_6, №№ НОМЕР_4 від 11 грудня 2013 року. Визнати недійсним свідоцтва на право власності на нерухоме майно, видані ОСОБА_7 №№ НОМЕР_5 від 11 грудня 2013 року. Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_6 земельні ділянки загальною площею 4,5336 га з кадастровими номерами: НОМЕР_2, які знаходяться в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, загальною ринковою вартістю 1 480 000 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_7 земельні ділянки загальною площею 4,5169 га з кадастровими номерами: НОМЕР_1, які знаходяться в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, загальною ринковою вартістю 1 440 000 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_8 земельну ділянку загальною площею 0,1233 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка знаходиться в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ринковою вартістю 40 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Вищедубечанське лісове господарство», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що прокурором не надано належних та допустимих доказів (ст. 58, 59, 60 ЦПК України) на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, що спірні земельні ділянки накладаються на землі належні на праві постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Проте з такими висновками судів не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 21 грудня 2015 року № 3064 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність громадянам України», згідно з додатками, для ведення індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, згідно з додатком (310 осіб), для ведення індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), розроблені Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру»; передано громадянам, згідно з додатком (310 осіб), безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 36,0862 га, з них рілля 10,1818 га, сіножаті 10,5398 га, чагарники 13,7685 га, піски 1,5961 га для ведення індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту).

Відповідно до листа ВО «Укрдержліспроект» від 24 вересня 2015 року № 354 накласти земельні ділянки згідно з наданими кадастровими номерами на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 1993 та 2003 років неможливо, у зв'язку з тим, що вони виготовлені в умовній географічній системі координат, тому надати схеми розташування вказаних земельних ділянок на матеріалах лісовпорядкування не має можливості.

Однак ВО «Укрдержліспроект» надало фрагменти з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу 160 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп» згідно з матеріалами лісовпорядкування 1993 та 2003 років та межами земельних ділянок за кадастровими номерами на двох аркушах, та фрагменти планшету № 5 лісовпорядкування вищевказаних років на двох аркушах (а. с. 118, 119, 120, т. 2), які суд не взяв до уваги як неналежний доказ у справі (ст. 57, 60 ЦПК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (ст. 19 ЗК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 20 ЗК України(в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі ст. 55 ЗК Українидо земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст. ст. 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому згідно зі ст. 3 ЗК Україниземельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у п. 2 ст. 5 ЛК Українипередбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК Україниполягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України).

Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (ч. 2 ст. 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (ст. 51 ЛК України).

Згідно зі ст. 7 ЛК Україниліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст. 8 ЛК Україниу державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Згідно зі ст. 13 ЗК Українидо повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (ст. 27 ЛК України(в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЗК Українивилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК УкраїниКабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 48 ЛК Українив матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами ст. ст. 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Згідно з п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК Українидо одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, результат системного аналізу наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун
Судді: ОСОБА_2 Т.О. Писана О.В. Умнова І.М. Фаловська