АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2221/17 Справа № 176/789/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Завізіон Т. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 22 травня 2007 року між ТОВ «КБ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 002-26035-220507, за умовами якого остання отримала кошти у розмірі 30 000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5000 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 4 202,62 грн.

Враховуючи викладене, просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 202 грн. 62 коп. вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року позовні вимоги задоволено (а.с.108-109).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №002-26035-220507 від 22 травня 2007 року в розмірі 4 202, 62 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.111-112).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між ТОВ «КБ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №002-26035-220507 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с. 5/.

Відповідно до п. 4.2 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами, та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 26 лютого 2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 4 202,62 грн., що складається з: тіла кредиту - 4 202,62 грн.; простроченого тіла кредиту 0,00 грн.; заборгованості по процентам 0,00 грн.; заборгованості за комісіями - 0,00 грн. /а.с. 11/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 користуючись наданим кредитом, не здійснювала належним чином повернення кредитних коштів та процентів за його користування, а тому вважав позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства та узгоджуються з матеріалами справи.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-25цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування строку позовної давності, про застосування якої ОСОБА_2 заявляла у суді першої інстанції не заслуговують на увагу та є надуманими та безпідставними, оскільки спростовуються відсутністю відповідної зави у матеріалах справи.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено. Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров