АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження:663/2447/16-ц Головуючий в І інстанції: Ведмідська Н.І. Номер провадження:22-ц/791/928/17 Доповідач: Склярська І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 28 липня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» було укладено ОСОБА_6 №00492 фінансового лізингу, відповідно до умов якого ТОВ«СОУЛ-УКРАЇНА» взяло на себе зобовязання придбати та передати йому комбайн NEW HOLLAND TC 56 2008 року випуску із жаткою 6,1м. вартістю 912 000,00 грн. На виконання умов договору позивачем 30 липня 2017 року було сплачено 10% вартості комбайну в якості авансового платежу в сумі 91 200,00 грн. У серпні 2016 року ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» повідомило позивача про неможливість виконання умов укладеного договору у звязку з відсутністю комбайну на території України, на підставі чого за заявою позивача ОСОБА_6 №00492 фінансового лізингу між сторонами було розірвано. Посилаючись на те, що сплачений ним за укладеним договором авансовий платіж в сумі 91 200,00 грн. ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» відмовляється повертати, зазначаючи що ця сума є платежем за оформлення договору, чим порушуються його права, як споживача послуг, ОСОБА_5 просив суд стягнути з відповідача на його користь аванс в сумі 91 200,00 грн., сплачений відповідно до умов договору №00492 від 28 липня 2016 року.

Також, зазначаючи, що умови укладеного Договору №00492 фінансового лізингу від 28 липня 2016 року є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і містять в собі істотний дисбаланс договірних прав та обовязків, які обмежують його права як споживача, ОСОБА_5 на підставі ст.ст.16,23,203,215,509 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» просив суд визнати недійсним ОСОБА_6 №00492 фінансового лізингу від 28 липня 2016 року укладений між ним та ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА».

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним ОСОБА_6 фінансового лізингу №00492, укладений 28 липня 2016 року між Товариством та ОСОБА_5. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 91 200,00 грн., сплачені в якості авансу відповідно до Договору фінансового лізингу №00492, укладеного 28 липня 2016 року між Товариством та ОСОБА_5. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також вважаючи його таким, що постановлено при неповному зясуванні всіх обставин справи та з порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав. Будучі повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, представник ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» в судове засідання не зявився.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки сторонами недодержано встановленої законом нотаіральної форми для його укладання, порушення вимог ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захиси прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на нормах матеріального і процесуального права та досліджених судом доказах.

З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» був укладений ОСОБА_6 фінансового лізингу №00492 за умовами якого, згідно з п.1.1 Договору лізингодавець ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» взяв на себе зобов'язання придбати у продавця визначений лізингоодержувачем ОСОБА_5 у Додатку №1 до договору та у даному договорі або іншому договорі предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, яка визначається продавцем та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених Договором, а лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежі, які передбачені даним договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах договору та згідно з положеннями чинного законодавства України (а.с.6-11).

Згідно з п.1.2 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Додатку №1 до договору, а саме: комбайн NEW HOLLAND TC 56 2008 року випуску плюс жатка 6,1 м., всього вартістю 912 000,00 грн.

В установчій частині договору платіж за оформлення договору визначений першочерговий одноразовий платіж розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізигноодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладенням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані передачею предмету лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10% від погодженої вартості предмету лізингу.

Пунктом 8.1 Договору встановлено вартість предмету лізингу на момент укладення Договору 912 000 грн.

На виконання умов договору фінансового лізингу 30.07.2016 ОСОБА_5 сплатив на рахунок відповідача перший платіж в сумі 91200 грн. відповідно до квитанції №592841236.1 (а.с. 12).

З листа-відповіді № 399 від 21 вересня 2016 року ТОВ «Соул-Україна» ОСОБА_5 вбачається, що його заява від 19 серпня 2016 року про розірвання договору фінансового лізингу задоволено, договір № 00492 від 28 липня 2016 року розірвано, однак у поверненні платежу за оформлення договору відмовлено з повідомленням, що це був платіж за оформлення договору (а.с. 13).

Позивач вважає, що оспорюваний ним договір фінансового лізингу №00492 від 28 липня 2016 року порушує його права, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема Законам України «Про захист прав споживачів», крім того договір нотаріально не посвідчений, у зв'язку із чим оспорюваний договір є нікчемним, що свідчить про недійсність цього договору, у звязку з чим просить визнати недійсним правочин та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним на виконання умов договору кошти.

Відносини, що виникають з договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм(оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі за № 6-648цс16, яка є обов'язковою для застосування судами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір фінансового лізингу, який є предметом даного судового розгляду, є нікчемним, оскільки укладений лише у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, тоді як чинним законодавством передбачено, що його укладення за участю фізичної особи підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг.

Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Частина 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає поняття «несправедливі умови договору», згідно з якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); визначення товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

При цьому, у відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а згідно з ч. 3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається з розділу 12 Договору фінансового лізингу №00491 від 28липня 2016 року, ним передбачена відповідальність сторін, порядок повернення предмету лізингу, які проаналізувавши, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про те, що такі умови Договору є несправедливими по відношенню до позивача, як споживача послуг.

За вищенаведених обставин, договір фінансового лізингу є недійсним, у звязку з недодержанням встановленої законом нотаріальної форми для його укладення, а також вимог Цивільного Кодексу України, Законів України «Про фінансовий лізинг» та «;Про захист прав споживачів».

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Базіль

ОСОБА_3