Справа № 583/1829/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сидоренко Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення передачі майна на реалізацію,

встановив:

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій просить зупинити передачу на реалізацію майна у виді квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження Охтирського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області №48557549 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.09.2010 року №2-1608/10 (реєстрація цивільної справи сплутана за №2-1618/10).

Заяву мотивує тим, що в провадженні Охтирського міськрайонного суду перебуває справа за скаргою ОСОБА_1 щодо дій державного виконавця Охтирського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2, заінтересовані особи Охтирський МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ПАТ «Дельта банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, фізична особа субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_3, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо не доведення постанови про призначення субєкта оціночної діяльності. Виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.09.2010 року №1608/10 здійснюється Охтирським МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області №48557549. 25.07.2017 року поштою отримане повідомлення Охтирського ВДВС від 20.07.2017 року про незалежну оцінку майна від 10.07.2017 року з визначеною вартістю арештованого майна у виді квартири АДРЕСА_2 на суму 413 920,00 грн. Із зазначеними результатами визначення оцінки майна власник квартири, як боржник не погоджується. Вважає результати визначення оцінки майна недостовірним, що слугувало поданню декількох скарг до суду в порядку судового контролю з приводу призначення оцінки, недоведення оцінки до власника квартири, визнання недійсними результати оцінювання квартири. Державний виконавець має правові повноваження розпочати процес примусової реалізації арештованого майна з передачею питання про примусове виконання судового рішення через реалізацію квартири аукціоном. Реалізація з прилюдних торгів квартири в результаті неправомірних і незаконних дій державного виконавця нанесе заявнику матеріальну шкоду і протиправно позбавить власності, створить додаткові судові процеси по оскарженню результатів торгів. У заявника існують обґрунтовані побоювання, що квартира може бути реалізована на електронних торгах до моменту набрання ухвалою суду законної сили при задоволенні судом скарги. В звязку з чим просить зупинити передачу майна на реалізацію до вирішення скарги по суті як один із спеціальних заходів забезпечення позову.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про забезпечення позову повинні зазначатися, зокрема, причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.06 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Охтирському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавче провадження №48557549 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 208 267,05 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що 17.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо не доведення постанови про призначення субєкта оціночної діяльності, в якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у сумській області ОСОБА_2 по не доведенню до боржника ОСОБА_1 постанови від 09.06.2017 року про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні в межах справи виконавчого провадження Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області №48557549 на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.09.2010 року №2-1608/10 (реєстрація цивільної справи сплутана за №2-1618/10) про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №190-0011022/ФК-08 від 27.08.2008 року в сумі 208 267,05 грн.; зобовязати державного виконавця Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у сумській області ОСОБА_2 застосувати заходи по доведенню до боржника ОСОБА_1 постанови від 09.06.2017 року про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні в межах справи виконавчого провадження Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області №48557549 на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.09.2010 року №2-1608/10 (реєстрація цивільної справи сплутана за №2-1618/10) про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №190-0011022/ФК-08 від 27.08.2008 року в сумі 208 267,05 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», боржнику гарантоване право оскаржити результати визначення оцінки майна. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Пунктом 2 розділу ХІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5передбачено, що однією з трьох підстав для зупинення електронних торгів є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

Тобто, за змістом цієї норми, суд вправі зупинити передачу майна на реалізацію до вирішення скарги по суті.

При цьому, суд може вжити заходів забезпечення скарги, оскільки виконання рішення суду є стадією цивільного процесу, тобто розгляду конкретної справи і в цьому випадку це вже буде судово-виконавча справа.

Так, як роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Судом встановлено, що існує спір з приводу правомірності винесеної 09.06.2017 року в процесі виконання судового рішення постанови старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області постанови про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Таким чином суд вважає, що вимоги про зупинення передачі на реалізацію майна, що було об'єктом оцінки необґрунтованими, оскільки ніяких доказів на підтвердження своєї заяви заявником суду не представлено, та не подано інших відомостей, які потрібні для забезпечення його скарги.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Загальною декларацією прав людини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 10 грудня 1948 року, гарантовано забезпечення і розвиток прав та основоположних свобод, та зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, у справі Delcourt v. Belgium зазначено, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France визначено, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до норм ЦПК України суд може зупинити реалізацію арештованого майна лише в чітко зазначеному випадку, а саме продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, враховуючи обсяг заявлених у скарзі вимог та предметність виниклого спору, суд дійшов до висновку, що заява про забезпечення скарги в частині зупинення передачі на реалізацію майна квартири АДРЕСА_3, задоволенню не підлягає, оскільки запропонований скаржником вид забезпечення виконанню можливого рішення суду не слугує та призведе до фактичного вирішення спору без розгляду справи по суті, чого суд здійснити не вправі. Тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення передачі майна на реалізацію відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Р.В. Сидоренко