Справа № 296/4565/17
УХВАЛА

"20" червня 2017 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївський О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 296/4565/17 2/296/1964/17,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаною заявою, в якій просить забезпечити його позовну заяву у цивільній справі до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання довіреності і договору купівлі-продажу квартири недійсними та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. А саме, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 і заборонити останній відчужувати вказану квартиру у будь-який спосіб.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення його позову може стати на заваді чи унеможливити виконання рішення суду у вказаній цивільній справі.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України, суддя розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та доводи, викладені представником позивача у заяві, суддя вважає, що є підстави для забезпечення вказаного позову до вирішення спору в суді.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Ч.3 ст.151 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою про:

-визнання недійсною довіреності серії НАА № 128180 від 22 серпня 2014 року на представлення його інтересів, видану на імя ОСОБА_4;

-визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 2 березня 2015 року, укладеному між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2;

-усунення перешкод у користуванні житлом та виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою судді від 20 червня 2017 року, відповідно до ч.1 ст.122 ЦПК України, провадження у цивільній справі за вказаним позовом було відкрито та призначене судове засідання.

З матеріалів заяви, зокрема із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, вбачається, що квартира АДРЕСА_1, на яку просить позивач накласти арешт, належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Отже, встановлено, що термінове вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 викликане тим, що до моменту винесення судом рішення у справі та набрання ним законної сили, існує реальна загроза того, що відповідач ОСОБА_2 має можливість знецінити, продати або безоплатно передати належне їй спірне нерухоме майно третім особам, і тим самим унеможливити виконання рішення суду і як наслідок це може викликати очевидну безпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п.п.1-4 Постанови пердбачено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи викладені обставини, суддя вважає, що заявлена вимога щодо вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1, є співмірною із заявленими позовними вимогами, і є заходом, що спроможний забезпечити незаподіяння істотної шкоди законним правам та інтересам останнього у період розгляду судом вказаної цивільної справи.

У звязку з чим та відповідно до ст.153 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153, 293 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Заборонити ОСОБА_2 відчужувати квартиру АДРЕСА_3 у будь-який спосіб.

За данною ухвалою стягувачем є ОСОБА_1, 30.08.1958 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який мешкає за адресою: 10014, АДРЕСА_4, а боржником ОСОБА_2, 08.05.1971 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: 10014, м. Житомир, вул. Каракульна, 26.

Копію ухвали направити для виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О. П. Сингаївський