РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Коліщук З.М.,

при секретарі Яцканич А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вчиненої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вчиненої злочином.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що діями ОСОБА_2 йому, як потерпілому у кримінальному провадженні, було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3036,00 грн. Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк три місяці. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати спричинену шкоду, тому він просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3036,00 грн. Крім того, вважає, що злочинними діями відповідача, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 3000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме про відшкодування матеріальної шкоди повністю на суму 3036,00 грн. та моральної шкоди частково на суму 1000,00 грн.

Заслухавши сторони, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 16 січня 2017 року о 20.00 годин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, у приміщенні кухонної кімнати за місцем мешкання ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, місто Селидове, вул. Маяковського, 27а/21, побачив на пральній машині марки LG каблучку з золота і в нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_1 Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливою метою викрав каблучку з золота 585 проби, вагою 2,64 грама, зі вставкою білого золота та каменем цирконій, чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 3 036 грн., тобто вчинив таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно, а саме злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк три місяці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вина відповідача у спричиненні ОСОБА_1 матеріальної шкоди доведена вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2017 року, яким визнано відповідача винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній справі.

В той же час наявність зазначеного вироку суду не звільняє позивача від обовязку доведення належними та допустимими доказами розміру завданої йому шкоди.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнав, тому в цій частині позовні вимоги доказуванню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Моральна шкода має визначатись відповідно до ст. 23 ЦК України.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням її прав внаслідок фізичного болю, якого вона зазнала у звязку з ушкодженням здоров'я, а також душевних страждань, яких вона зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної шкоди відбувається на підставі та в порядку визначених ст.1167 ЦК України, при наявності вини особи, що її завдала.

Як роз'яснено у п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в своїх поясненнях обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди тим, що в результаті злочину, вчиненого ОСОБА_2, він переніс сильні душевні страждання, які продовжуються і на теперішній час. Для нього вкрадена річ була значною. Виниклі у нього труднощі з вини відповідача порушили його укладений спосіб життя, з'явилося безсоння, відчуття недовіри до людей. Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження у повній мірі заподіяння моральної шкоди в розмірі сааме 3000,00 грн.

Визнаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, суд приймає до уваги характер та глибину моральних і фізичних страждань, ступінь порушення нормального укладу життя позивача та, виходячи із ступеня вини відповідача у настанні зазначених наслідків, суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 3036,00 грн. та моральна шкода в розмірі 1000,00 грн.

При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України.

Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивача звільнено від слати судового збору, підлягає стягненню з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст..ст.208-209, 212-216,218, 250, 292-294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в розмірі 3 036(три тисячі тридцять шість)грн.. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн..00 коп.,

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640(шістсот сорок) грн.. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя