Справа № 368/542/17
провадження № 2/368/337/17
Рішення

Іменем України

"18" липня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингонова компанія «АВТО ЛАЙФ»» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 1044 від 05 жовтня 2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), 100 000 грн. 00 коп. сплачені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ", як авансовий платіж, посилаючись на те, що згідно рекламних повідомлень в мережі Інтернет, він, ОСОБА_2, довідався, що є можливість одержання трактора «МТЗ Беларус 892» за ціною 250 000 грн. за умовами Лізингового Договору і з метою придбання трактора, він 06.10.2016 р. звернувся до представника TOB "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" (, що знаходиться в м. Біла Церква, де повноважний представник відповідача - ОСОБА_3 повідомила йому про те, що трактор марки "МТЗ Беларус 892", можна придбати у їхній компанії вартістю 265 0000,00 грн. із можливість його одержання після першого платежу.

В цей же день, отримавши від ОСОБА_4 реквізити на оплату авансового платежу у розмірі 100 000,00 грн., він вирушив до банківської установи, для оплати наданого представником відповідача платежу, поки представник відповідача заповнить договір фінансового лізингу.

Повернувшись в приміщення представництва відповідача, із квитанцією про сплату 100 000 грн. ОСОБА_3 надала йому на підпис договір фінансового лізингу № 1044, датований 05.10.2016 р., який був ним підписаний. Проте в подальшому прочитавши умови Договору, він довідався, що вартість трактора становить не 265 000,00 грн., як обіцяла йому ОСОБА_3, а 505 000,00 грн.

Не погодившись із зазначеною в Договорі ціни трактора, він направив відповідачу пропозицію про добровільне розірвання договору та повернення йому коштів у розмірі 100 000,00 грн., що були сплачені на користь відповідача.

Однак відповідач листом від 21.10.2016 року № 247 повідомив його про те, що його кошти в розмірі 100 000,00 грн., одержані TOB "Лізингова Компанія "Авто лайф", згідно п. 9.6 Договору зараховані: в розмірі 50 500,00 грн. - як комісія за організацію угоди, а решта 49 500,00 грн., як авансовий платіж.

В свою чергу він вважає, що Договір порушує його права, як споживача, містить несправедливі умови, а також суперечить положенням ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів" та ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг", про що нижче.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі).

Договір, що укладений між позивачем та відповідачем, є договором непрямого лізингу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1 ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до вимог ст.. 2 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим ОСОБА_5.

Згідно до ст. 6 ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно вимог ч. ч. і, 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З викладеного вбачається, що договір, що укладений між ним та відповідачем, підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, що здійснено при його укладенні не було.

Відповідно до п. 7 ОСОБА_6 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року за № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченої законом. У разі, якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки нікчемного правочину.

Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений також п. 3.12 Глави 5 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22 лютого 2012 року № 296/5, де зазначено, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки спірний договір на порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, тому у відповідності до вимог ст. 220 ЦК України він є нікчемним.

Крім цього, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи та має ліцензію на здійснення лізингових послуг.

Частиною 1, 2 ст. 7 ОСОБА_5 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після втримання відповідних ліцензій.

Послуги з фінансового лізингу відповідач мав право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 19 ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів", забороняється нечесна підприємницька практика, що включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 ОСОБА_5 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 ОСОБА_5 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Однак у відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що також підтверджується інформацією з сайту Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за посиланням, http://www.kis.nfp.gov.ua, інформація, на якому є загальнодоступною, а тому відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування Ч. 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на потвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Умисне замовчування представником відповідача відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з фінансування послуг фінансового лізингу ввело його в оману щодо прав відповідача на укладання договору фінансового лізингу.

Зазначені обставини є істотними, оскільки якби він володів цією інформацією, то не вступив би у правовідносини з відповідачем.

Крім того, він вважає, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, виходячи з наступного.

Статтею 15 ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів", передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п.4 ч.1 ст.4 ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до вимог ст. 18 ОСОБА_5 "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів абро договорів у цілому, що обмежує права споживача.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до передачі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цсІ5 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до преамбули ОСОБА_5 України "Про захист прав споживачів", він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, але цих положень ОСОБА_5 відповідач не врахував.

Всі вказані у Договорі необхідні до сплати види платежів, які повинен сплачувати він є перебільшеною кількістю, які є в переліку, наведеному в статті 16 ОСОБА_5 України "Про фінансовий лізинг".

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши до суду заперечення, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, комісії за супроводження договору та витрат на реєстрацію ТЗ в Національній поліції, як це передбачено умовами договору, а тому ТЗ позивачу поставлено ще не було. ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає визначення предмету лізингу індивідуальними ознаками, оскільки річ буде куплено у майбутньому і за умовами договору, річ може бути змінено. На момент укладання договору невідомий vin-код та номерний знак, це можливо зробити тільки при прямому лізингу. ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає зазначення продавця, оскільки річ буде куплена у майбутньому, продавець може бути ліквідований, річ може бути змінено позивачем, продавця обирає сам позивач. Відповідач не є продавцем, а тому, відповідно до ст. 808 ЦКУ за якість речі відповідав продавець, а не лізингодавець, що є покупцем речі. Лізингові платежі були передбачені у додатку № 1. Відповідач відмовився від комісій. Між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу. Цей договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями ч. 2 ст. 6 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» передбачено істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувач надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу та додатки до договору відповідають, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір і лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Правочин сторонами, укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та уповноважною особою відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляв чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦК України) до чинності правочину. Отже, договори, які укладаються з клієнтами, повністю відповідають чинному законодавству України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинно застосовуватись положення Договору та додатків до нього. Укладаючи даний договір, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання Договору зафіксована в статті 8.2. Договору. Умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація на ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та додатках до нього. Тому, відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним Договором. Договір фінансового лізингу немає нічого спільного зі споживчим кредитуванням, тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується. Відповідно до ст. 2 ОСОБА_5 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Отже, ОСОБА_5 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним ОСОБА_5 що регулює порядок надання фінансових послуг. Даний Закон визначає, що положення ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» є загальним ОСОБА_5. Це зайвий раз свідчить, що норми ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» не мають пріоритетного значення для регулювання лізингу. Даний Закон може застосовуватися лише в разі відсутності певного нормативного регулювання. Слід зауважити, що норми ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» є спеціальними, а норми ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» носять загальний характер. Відповідно до ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» інформацію про продукцію зобовязаний надати продавець, постачальник, реалізатор. Лізингодавець не є продавцем. Лізингодавець є покупцем. Лізингодавець надає фінансову послуг і надав споживачу послуги всю інформацію про послугу. Відповідно до ст. 808 ЦКУ саме продавець несе відповідальність про якість продукції приховані дефекти тощо. Відповідно до ст. 11 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю. Таким чином, не є порушенням закону відсутність більш детального опису предмету колір, тип, смак тощо. ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає погодження продавця, оскільки купівля буде здійснюватися у майбутньому, невідомо що може статися із продавцем, а Лізингоодержувач може змінити предмет лізингу. Лізингодавець повністю надає право вибору продавця позивачу без будь-яких обмежень, за виключенням ціни, яку погодили сторони. Позиція позивача, що при укладанні договору не була дотримана обов'язкова нотаріальна форма його посвідчення, передбачена ст. 799 Цивільного кодексу України, але таке твердження суперечить законодавству, а форма укладеного між сторонами договору не була порушена. Відповідно до ч.1 ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.Відповідно до ч.1 ст. 209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлена законом або за домовленістю сторін. ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» не передбачають нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а передбачають лише письмову форму договору. Отже, із аналізу ст. 806 ЦК України слідує, до договір лізингу є змішаним договором оскільки містить елементи договорів, найму, купівлі-продажу, поставки. Отже, із указаної норми слідує, що під поняття змішаного договору підпадає договір форма, зміст та суттєві умови якого, не є юридично встановленими, а визначаються сторонами договору на власний розсуд з використанням елементів різних договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). На момент укладення Договору транспортного засіб ще не придбаний, а тому нотаріуси не мають права посвідчувати Договір непрямого Лізингу. Відповідно правових висновків ВСУ у справах: № 6-2766цв15; № 6-330цс16; N 6- 3020цс15; № 6-65цс16 визначено перелік несправедливих умов договору. Пункт, що застосовує штраф за односторонню відмову позивача від договорі несправедливим визнано не було. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особі вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Одним з таких нормативно-правових актів є Положення про надання окремих фінансова» послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затверджене розпорядженням Державної комісії з регулюванню ринків фінансових послуг від 22 січня 2004 року № 21. ОСОБА_6 набрала чинності 10.12.2016 року. Відповідно до даної постанови, ліцензійні умови застосовуються до фінансового лізингу через 6 місяців з дня набрання чинності даної постанови. Проте, даний документ свідчить про відсутність ліцензійних умов на дату підписання договору та необхідність застосування ст. 20 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності». Отже, діяльність Лізингової компанії є легітимною на підставі поки-що діючого Положення НКФ № 21. Ліцензійні умови, передбачають просту письмову форму для договору непрямого лізингу, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг». Таким чином, баланс прав, обовязків та відповідальності сторін запозичено зі спеціального ОСОБА_5, в тому числі і відповідальність. Отже, ніякої диспропорції в договорі немає.

Суд, вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного судочинства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,ОСОБА_5 України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»» було укладено договір фінансового лізингу № 1044.

Предметом Фінансового лізингу є транспортний засіб, визначений у договорі та специфікації , а саме: трактор МТЗ Беларус.

У відповідності до п. 1.3 договору лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати та передати предмет лізингу лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених вказаним договором. Ціна предмета лізингу, кількість, марка транспортного засобу, модель визначені у додатку номер 2 до договору, підписаному сторонами.

Відповідно до п. 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісію за організацію угоди, авансового платежу; комісії за передачу предмету лізингу або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.5 ст.9 даного договору.

У відповідності до п. 9.6 ст. 9 вказаного договору лізингоодержувач має право в останньому місяці сплати авансового внеску або до купівлі предмету лізингу для лізингоодержувача звернутися до лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки, моделі транспортного засобу, що відрізняється від марки та моделі транспортного засобу, зазначеного в договорі. Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей лізингодавця або продавця. У разі задоволення заяви лізингоодержувача та з метою виплаті лізингоодержувачем не менш 50% від вартості вже новообраного предмета лізингу на момент купівлі новообраного предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів, до моменту підписання додатку номер 3 до даного договору та до моменту купівлі новообораного предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу.

У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. У разі задоволення заяви щодо заміни предмета лізингу сторони обов'язково підписують специфікацію на новообраний транспортний засіб. Остаточна вартість новообраного предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у додатку номер 3, який є невід'ємною частиною та який сторони зобов'язані підписати до моменту передачі транспортного засобу.

На виконання умов вказаного договору 05 жовтня 2016 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автолайф» 100 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг».

Положеннями статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

За статтею 2 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг»відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим ОСОБА_5.

Згідно частини 2 статті 1 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг»за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до вимог ст. 6 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно достатті 628 ЦК України.

Отже, даний договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, договір фінансового лізингу від 05 жовтня 2016 року нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно п.7 ОСОБА_6 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Суд приходить до висновку про те, що згідно ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України договір є недійсним, оскільки він укладений з недотриманням форми укладення правочину.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-2766цс15, яка також стосується подібних правовідносин із ТОВ «ЛК «Авто лайф», та яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 9 ОСОБА_5 України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та вимог ст. 34 ОСОБА_5 України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

ОСОБА_5 України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до ч. 1 ст. 4 ОСОБА_5 № 2664-ІІІ та доповнено пунктом 111, відповідно до якого фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як уповноважений державний орган, 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

Стаття 18 ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 ОСОБА_5).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього ОСОБА_5 - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст.18 ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» визначено несправедливі умови договору, зокрема, несправедливими є: умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Так, в оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Отже, такі норми прямо суперечать ч. 1 ст. 808 ЦК України, враховуючи те, що в зазначеному договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Таким чином, з аналізу змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені в ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в ОСОБА_6 Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справах № 6-65цс15 та № 6-3020цс15.

В укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг», ст.. 807 ЦК України.

Тобто укладений договір не був спрямований на настання реальних наслідків.

Підсумовуючи викладене, суд, враховуючи недотримання встановленої законом нотаріальної форми для його укладення та порушення нормами договору фінансового лізингу вимог ЦК України, ОСОБА_5 України «Про фінансовий лізинг», ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів», приходить до висновку, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф» договір фінансового лізингу є недійсним.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 ОСОБА_5 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно ст.. 4 ОСОБА_5 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: фінансовий лізинг.

Згідно 13 п. 2.1. Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого Розпорядженням Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України № 21 від 22.01.2004 р. юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу, а також за наявності: - довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Відповідно до п. 1.3.1. Положення, фінансова послуга з фінансового лізингу (послуга з фінансового лізингу) - операції з фінансовими активами, які полягають в набутті юридичною особою (лізингодавцем) у власність речі у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передачі цієї речі у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) на підставі договору фінансового лізингу.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки позивачем на виконання договору фінансового лізингу було сплачено адміністративний платіж на рахунок ТОВ «ЛК «Авто лайф» в розмірі 100 000 грн., тому суд приходить до висновку, що передані відповідачу кошти повинні бути повернуті позивачу.

На підставі викладеного та керуючись Конституції України, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингонова компанія «АВТО ЛАЙФ»» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 1044 від 05 жовтня 2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»».

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»», на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.. 00 коп. сплачені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»» як авансовий платіж.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко