У Х В А Л А

09.08.2017 Справа №607/9781/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсалбанк», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання недійсними кредитних договорів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та стягнення збитків,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Універсалбанк», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання недійсними кредитних договорів № 022-2008-408 від 29 лютого 2008 року та № 022-2008-409 від 29 лютого 2008 року, укладених між нею та ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є відповідач, визнання виконавчого листа № 2-430/11 від 20 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсалбанк» заборгованості в розмірі 1481261,03 гривень таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з відповідача в її користь завданих збитків у розмірі 56683,7 доларів США.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зазначена позовна заява не відповідає вказаним вимогам, оскільки:

1) в позовній заяві не зазначено ціни позову, хоч заявлено вимоги як немайнового, так і майнового характеру (стягнення збитків у розмірі 56683,7 доларів США);

2) змістом частини позовних вимог є визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Однак, відповідно до ст. 369 ЦПК України заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, подається до суду, який видав виконавчий лист, і розглядається цим судом як процесуальне питання, повязане з виконанням судового рішення в цивільній справі, тобто в межах розгляду саме цієї цивільної справи, а не нового позову;

3) при предявленні позовної заяви позивачем не сплачено судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначаються Законом України «Про судовий збір», про що прямо вказано у статті 1 цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачалося, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Разом із тим, 01 вересня 2015 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», відповідно до якого статтю 5 Закону України «Про судовий збір» викладено в новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Однак, як уже зазначалося, правові засади звільнення від сплати судового збору в Україні визначаються Законом України «Про судовий збір». При цьому цей закон не містить відсилань до інших нормативно-правових актів держави.

Крім цього, ОСОБА_3 України «Про судовий збір» прийнятий пізніше від Закону України «Про захист прав споживачів».

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

За змістом змін до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи, тому посилання заявника на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги.

Також, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є ОСОБА_3 України «Про судовий збір», то саме цей ОСОБА_3 підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, при зверненні до суду позивач повинен сплатити судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалах від 08 квітня 2016 року в справі №6-758ц16, від 14 вересня 2016 року в справі №6-2101ц16, від 17 січня 2017 року в справі № 6-2928ц16, від 02 лютого 2017 року в справі № 758/13463/14-ц, від 22 березня 2017 року в справі № 546/431/15-ц, від 23 березня 2017 року в справі № 756/16277/13-ц, від 30 березня 2017 року в справі № 442/2740/16-ц, від 03 квітня 2017 року в справі № 727/832/16-ц та в ряді інших ухвал Верховного Суду України.

Тому суд вважає безпідставними твердження позивача про звільнення її від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та посилання на п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2012 року № 5.

Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру 1) визнання недійсним кредитного договору № 022-2008-408 від 29 лютого 2008 року, 2) визнання недійсним кредитного договору № 022-2008-409 від 29 лютого 2008 року, 3) визнання виконавчого листа № 2-430/11 від 20 травня 2011 року таким, що не підлягає виконанню, та одну вимогу майнового характеру стягнення збитків у розмірі 56683,7 доларів США .

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 гривень).

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 гривень) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 гривень).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

При пред'явленні зазначеного позову позивачем судового збору не сплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином позивачу слід виправити зазначені недоліки позовної заяви, а саме:

1) вказати в позовній заяві ціну позову щодо вимог майнового характеру;

2) зміст позовних вимог викласти з урахуванням викладених вище вимог закону;

3) сплатити судовий збір у розмірі по 640 гривень за кожну з вимог немайнового характеру або в загальному розмірі 1920 гривень, та судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 1% від суми 56683,7 доларів США у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати, але не більше 8000 гривень, тобто разом за всі вимоги майнового і немайнового характеру 9920 гривень на розрахунковий рахунок:0002, код одержувача: 37977726; банк одержувача ГУДКC України в Тернопільській області; одержувач УК м. Тернопіль/м. Тернопіль/22030001, код бюджетної класифікації 22030001; МФО 838012, призначення платежу судовий збір, код 02886692, та надати суду оригінал квитанції про його сплату.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити терміном п'ять днів із дня отримання копії ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст.121 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсалбанк», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання недійсними кредитних договорів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та стягнення збитків залишити без руху і надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном пять днів із дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_4