РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В.В.,

за участю секретаря Петрової С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в подальшому надала уточнену позовну заяву, в якій просила про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона не займається вихованням своєї дитини з народження, здоров'ям не цікавиться, матеріально її не утримує, тим самим створює умови, які шкодять інтересам дитини. Також ОСОБА_2 нотаріально відмовилася від батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заперечує, щоб опікуном дитини була призначена ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач зазначила, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. Батько дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Позивач вважає, що вищевказане є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

Позивач надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення.

Представник Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.09.2001 року (а.с.9). Батько дитини ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10). ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження її батька (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відмовляється від батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3, про що свідчить нотаріально завірена заява (а.с.12). Висновком Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області №108-02/15 від 29.09.2017 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 (а.с. 35).

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них.

Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що мати не займається вихованням дитини та її утриманням, не виконує своїх батьківських обов'язків, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, крім того позовні вимоги визнала, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

Відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги не надає.

За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином слід стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,180,212 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через суд міста Торецька протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: