У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні співвласників за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Іншим співвласником ј частини домоволодіння є ОСОБА_4 У 2003 році відповідачка заявила, що не має змоги займатися будинком, через брак часу, коштів та відсутність інтересу до будинку. Він за власні кошти відремонтував зазначений житловий будинок та господарські будівлі, а у 2016 році між ними виникли непорозуміння з приводу користування будинком. Відповідачка разом із своїм сином заявили свою вимогу щодо сплати ним значної суми коштів за належну їй частину будинку.

Враховуючи викладене та те, що реальний поділ житлового будинку є технічно неможливим, оскільки ј частина будинку становить не більше 11,45 кв. м вартістю 14 673 грн., ОСОБА_3 просив припинити право ОСОБА_4 на ј частину зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та визнати за ним право власності на цей житловий будинок з надвірними спорудами, стягнути з нього на користь відповідачки вартість цієї частини вказаного житлового будинку з надвірними господарськими спорудами у розмірі 14 673 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач не вніс на депозитний рахунок суду вартість ј частини житлового будинку, визначена позивачем вартість цієї частини станом на 2003 рік не відповідає цінам станом на час розгляду справи, а також із того, що позивач не довів підстав для припинення права відповідача на частку у спільному майні.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником ѕ частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Іншим співвласником житлового будинку є ОСОБА_4, якій належить ј його частина.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідачка з 2003 року не проявляла інтересу до житлового будинку і він за власні кошти зробив ремонт цього будинку, а також на те, що реальний поділ житлового будинку є технічно неможливим.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Указаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81ск11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Отже, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказана позивачем вартість спірного майна не відповідає цінам на час розгляду у 2017 році справи, а також правильно виходили із того, що позивач не вніс кошти на депозитний рахунок суду, як того вимагає ч. 2 ст. 365 ЦК України, що є умовою для припинення права власності, та не довів обставин, визначених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які давали б підстави для позбавлення відповідача права власності на частину житлового будинку, що унеможливлює задоволення його позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська