Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 04.08.2007р. він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, в період якого ними було придбано автомобіль та 14/100 часток квартири; від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2016р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач просить припинити право спільної сумісної власності на майно подружжя, а саме: грошові кошти у розмірі 145 000,00 грн. від продажу автомобіля та 14/100 часток квартири АДРЕСА_1, визнавши за позивачем право приватної власності на грошові кошти у розмірі 145 000,00 грн., а за відповідач - право приватної власності на 14/100 часток квартири АДРЕСА_1; судові витрати покласти на сторін у рівних долях.

У судовому засіданні позивач підтримав обставини викладені в позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні визнала позов, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, щодо його задоволення не заперечувала.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.08.2007р. серія НОМЕР_3. Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили 27.12.2016р. Враховуючи, що син ОСОБА_3 проживає із матір'ю, судом було присуджено стягнення аліментів на користь відповідача.

За час перебування у шлюбі сторони спільно придбали наступне майно:

- транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2003 року, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований 01.02.2015 року підрозділом МВС ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві;

- 14/100 (чотирнадцять сотих) часток квартири за адресою: 02092, АДРЕСА_2, право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу від 01.07.2013 року. Вартість 14/100 часток квартири за договором склала 138 000,00 грн.

В подальшому, 15.12.2016 року позивачем було продано вказаний транспортний засіб, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2016/243404. Сума грошових коштів, отриманих за договором, склала 145 000,00 грн.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частина перша статті 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В суді встановлено, що вказаний транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO та 14/100 часток квартири 10/4 по вулиці Літинській, 1-б, у м. Києві були придбані сторонами в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Між подружжям шлюбний договір не укладався.

Враховуючи викладене, позиції сторін, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно положень статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 2 830,00 грн.

В той же час, позивач просить судові витрати покласти на сторін у рівних долях, у зв'язку з чим відповідач має сплатити позивачу 1/2 суми сплаченого судового збору, що становить 1 415 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60, 174, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на майно, а саме: грошові кошти, отримані від продажу транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2003 року, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4, у розмірі 145 000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. 00 коп. та 14/100 (чотирнадцять сотих) часток квартири АДРЕСА_3.

Визнати право приватної власності за ОСОБА_1, , на грошові кошти, отримані від продажу транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2003 року, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 145 000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. 00 коп.

Визнати право приватної власності за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на 14/100 (чотирнадцять сотих) часток квартири АДРЕСА_3, собівартість якої складає 138 000 (сто тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 415 (одна тисяча чотириста п'ятнадцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: