Справа № 472/943/16-ц
Провадження №2/472/18/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" червня 2017 р. смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Кучерявенка С.С.
за участю секретаря Чорної О.В.
позивачів ОСОБА_1»ятковського О.О.. ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та права власності на нерухоме майно,
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2В звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та права власності на нерухоме майно.
В обгрунтування своїх вимог вказали, що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 03.08.2010 року нежитловий об»єкт, який знаходиться за адресою вул. Одеська, « 84 Г» смт Веселинове знаходиться у приватній власності ОСОБА_4
Між ними та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу нежитлового об»єкта.
Однак ОСОБА_4 безпідставно відмовляється від подальшого нотаріального посвідчення договору.
У звязку з цим вони, як власники, не мають можливості розпоряджатись майном, яким фактично користуються тому звернулися з відповідним позовом до суду та просять задовольнити їх позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання неодноразово не зявлялася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надходило.
Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 03.08.2010 року нежитловий об»єкт , який складається: літ. В- ремонтна майстерня, літ. Б матеріальний склад, літ. Н склад, літ. Д гараж, літ. Ж вагова, літ. З - будівля охоронця, літ. Л зерносховище, літ. К- склад ПММ, літ М вбиральня № 1-6 - огорожа, який знаходиться за адресою вул. Одеська, « 84-Г « смт Веселинове знаходиться у приватній власності ОСОБА_4Г./а.с.57/
Однак відповідачка ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору.
Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Ст. 220 ЦК України передбачає можливість визнання судом договору, який потребує нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала договір, а друга ухиляється від його нотаріального посвідчення або немає обєктивної можливості його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
При розгляді справи суд з»ясовує чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК .
З 01.01.2013 року у Цивільний кодекс України внесли суттєві зміни, пов'язані із скасуванням державної реєстрації правочинів. З цієї дати набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI,по відношенню до ч. 2, 3 статті 182, ч. 4 статті334, ч. 3 статті 640 та статті 657 ЦК України.
Відповідно до цих змін, державна реєстрація речових прав договору (правочину) нерухомого майна скасована.
Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» Закон № 1952-IV викладено в новій редакції. Законом розширено перелік речових прав, що підлягають державній реєстрації, визначено новий орган державної влади з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Згідно пункту 2 листа ВССУ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 з 1 січня 2013 року набирає чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації".З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Як слідує із позовної заяви та із змісту розписки ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нежитловий об»єкт , який складається: літ.В- ремонтна майстерня, літ. Б матеріальний склад, літ. Н склад, літ. Д гараж, літ. Ж вагова, літ. З - будівля охоронця, літ. Л зерносховище, літ. К- склад ПММ, літ М вбиральня, № 1-6 - огорожа, який розташований за адресою вул. Одеська, 84-г смт Веселинове.
Таким чином сторони уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, у результаті якого наступили юридичні наслідки, однак в зв'язку з неможливістю посвідчення даного договору нотаріально, позивачі позбавлені можливості оформлення придбаного майна, тому суд приходить до переконання, що доводи позивачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованим та існують всі підстави для задоволення в цій частині позову.
На думку суду в частині визнання права власності на нерухоме майно придбане позивачами необхідно відмовити, оскільки право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.
Керуючись ст.ст. 10,11,57 - 60, 88,ч.4 ст 169, 208, 209, 212-215, 218,223 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним і права власності на нерухоме майно - задовольнити частково .
Визнати дійсним договір купівлі - продажу нежитлового обєкта по вул. Одеській, "84 - Г " смт Веселинове Миколаївської області укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.
За вказаним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_4 у нежитловий обєкт , який складається: літ. В- ремонтна майстерня, літ. Б матеріальний склад, літ. Н склад, літ. Д гараж, літ. Ж вагова, літ. З - будівля охоронця, літ. Л зерносховище, літ. К- склад ПММ, літ М вбиральня № 1-6 - огорожа, який знаходиться за адресою вул. Одеська, "84-Г" смт Веселинове Миколаївської області.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області.
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_5