Справа № 157/301/17 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/963/17 Категорія: 36 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову ТзОВ «ВМП» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2017 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням трудових обовязків і шкодою, завданою з вини відповідача, а також того, що позивач не довів, що він виконав свій обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП України щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2016 року між ТзОВ «ВМП» та членами колективу (бригади) складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів в особі керівника колективу завідувача складом готової продукції ОСОБА_4 укладено Договір про колективну матеріальну відповідальність (а.с. 13-14). Відповідно до умов договору члени колективу (бригади) зобовязані дбайливо ставитися до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди, у встановленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей, своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей.

Відповідач ОСОБА_2 з 13 грудня 2011 року по 03 жовтня 2016 року працював в ТзОВ «ВМП», з 02 січня 2013 року на посаді комірника Відділення виготовлення напівфабрикатів на склад готової продукції (а.с. 6-10), був членом колективу (бригади) і підписав вищевказаний колективний договір, а тому взяв на себе відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей.

23 травня 2016 року на підприємстві було проведено інвентаризацію цінностей на складі готової продукції. Після проведення заліку нестач та надлишків, сума недостачі становила 94 143,44 грн. Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 25 травня 2016 року в результаті інвентаризації було виявлено надлишків на суму 150 741,27 грн. та недостач на суму 339 886,41 грн. Комісією зроблено висновок про те, що до подібних наслідків могли призвести: доступ на територію складу сторонніх осіб та пересортування продукції та запропоновано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань (а.с.16-23). Позивачем було видано наказ № 242/1 від 07 червня 2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству пропорційно окладу та фактично відпрацьованому часу матеріально-відповідальних осіб (а.с. 26), однак матеріально-відповідальні особи відмовились від підпису в наказі, що було задокументовано відповідними актами (а.с. 25, 27).

27.06.2016 року на підприємстві було проведено інвентаризацію цінностей на складі готової продукції. Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 04.07.2016 року в результаті інвентаризації було виявлено надлишків на суму 84 839,10 грн. та недостач на суму 214 841,21 грн. Комісією зроблено висновок про те, що до подібних наслідків могли призвести: доступ на територію складу сторонніх осіб та пересортування продукції та повторно запропоновано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань (а.с. 29-34). Після проведення заліку нестач та надлишків, сума недостачі складала 86 499,83 грн. Позивачем було видано наказ № 270/1 від 07.07.2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству пропорційно окладу та фактично відпрацьованому часу матеріально-відповідальних осіб (а.с. 36), однак працівники повторно відмовились від підпису в наказі, на підставі чого був складений відповідний акт (а.с. 36).

Згідно наказів № 242/1 від 07.06.2016 року та №270/1 від 07.10.2016 року розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 за результатами обох інвентаризацій становить 7603,11 грн.

З метою врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлялася письмова вимога за вих. № 1326 від 19 грудня 2016 року про відшкодування підприємству матеріальної шкоди на суму 7149,75 грн., однак вимоги ТзОВ «ВМП» залишилися поза увагою відповідача (а.с. 40-41).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Як передбачено ч. 1 ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, звязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Відповідно до розяснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У звязку з наведеним обовязок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обовязків за наявності порушення працівником трудових обовязків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного звязку між порушенням і шкодою та вини працівника.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що цехи, де зберігалася продукція, не зачинялися і доступ до цих приміщень був вільним. Даний факт підтверджується аналізом результатів інвентаризації проведеної 25.05.2016 року (а.с. 23). Інвентаризаційною комісією рекомендовано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань. Однак, власник підприємства не вжив заходів по покращенню умов зберігання майна, що підтверджує аналіз результатів інвентаризації проведеної 04.07.2016 року (комісією зроблено аналогічні висновки та надано аналогічні пропозиції, що і за результатами попередньої ревізії) (а.с.33). Даною бездіяльністю власник підприємства не виконав обовязку, встановленого підп. б) п.9 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Так, як інших доказів на підтвердження протилежного, представником позивача надано не було ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що власником підприємства не створено працівникам необхідних умов для забезпечення повного збереження дорученого їм майна, відтак безпідставно відповідальність покладати на відповідача.

За таких обставин позивач не довів, що він виконав свій обовязок, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП України щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна.

Позивач також не надав доказів того, якими неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяно матеріальну шкоду і наявність його вини у заподіянні шкоди.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач та інші члени колективу (бригади) не зверталися до керівництва товариства із заявами про наявність обставин, які б загрожували зберіганню ввірених їм матеріальних цінностей, оскільки обовязок роботодавця щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна є імперативним і не залежить від наявності звернень працівників.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді