Справа № 525/1121/16-ц
Номер провадження 2/525/40/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Гавриш О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Великобагачанської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року, -

встановив:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів: ОСОБА_4, Великобагачанської районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, а саме: договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року, сторони договору Великобагачанська районна державна адміністрація та ОСОБА_4, договір зареєстровано у Великобагачанській районній державній адміністрації, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 31 грудня 2003 року за №184 (надалі договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року).

В поданій до суду позовній заяві від 31 жовтня 2016 року позивач вказує, що не є стороною договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року, який оспорює, але зазначає, що договір порушує її права, як орендаря, які виникли внаслідок укладення договору оренди землі від 27 травня 2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та позивачкою ОСОБА_1, стосовно земельної ділянки площею 11,2423 гектара, кадастровий номер :00:002:0204, державна реєстрація права проведена 18.06.2015 року. Посилаючись на статтю 203 та статтю 215 Цивільного кодексу України, вказуючи, що зміст договору суперечить Цивільному кодексу України та Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також Порядку державної реєстрації прав на майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року просила суд визнати договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року визнати недійсним.

Скориставшись своїми процесуальними правами, позивачка до початку розгляду справи по суті, подала до суду позовну заяву від 31.03.2017 року (а.с. 138-140), змінивши підставу позову, в якій посилаючись на те, що оспорюваний нею договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року слід визнати недійсним так, як не було здійснено державної реєстрації договору, всупереч вимогам статті 16 Закону України "Про оренду землі".

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві від 31 березня 2017 року (а.с. 138-140).

Представник першого відповідача по справі ОСОБА_4 - ОСОБА_3, в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, вважала їх такими, що не підлягають до задоволення, зазначала, що відсутні будь-які правові підстави для визнання договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року недійсним. Пояснювала, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року проведена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", про що мається відмітка на самому договорі оренди. Зазначала, що даний оспорюваний договір був предметом розгляду судів різних інстанцій, на підтвердження посилалася на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі 525/446/15-ц та Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року у справі за №525/446/15-ц. Просила суд застосувати до вимоги позивача строки позовної давності.

Представник другого відповідача по справі Великобагачанської державної районної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не прибув, заперечень проти задоволення позову до суду не подав, справу просив розглядати за його відсутності (а.с. 122, 151).

Третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, заперечення щодо позову до суду не надіслала, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника (том 2, а.с. 15).

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника першого відповідача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час підписання договору оренди землі від 30 грудня 2003 року) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та відповідно до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час підписання договору оренди землі від 30 грудня 2003 року), державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Договір оренди земельної ділянки укладений 30 грудня 2003 року між Великобагачанською районною держаною адміністрацією Полтавської області та ОСОБА_4, відносно земельної ділянки загальною площею 13,00 гектари, що знаходиться на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні (а.с. 17, 18), не містить відміток про його державну реєстрацію.

Останній запис, який здійснено на зворотній стороні договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року (а.с. 18), а саме: "Договір зареєстрований у Великобагачанській районній державній адміністрації, про що у книзі записів держаної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 31 грудня 2003 року за №184", не приймається судом, як підтвердження державної реєстрації договору.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України №134 від 14 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру.

Відповідно до зазначеного вище Указу Президента Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ від 23 травня 2003 року №135 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 р. за №408/7729, відповідно до якого (пункт 1 та 3 наказу) з 01 липня 2003 року Центр ДЗК на засадах самоокупності і платній основі здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надає фізичним та юридичним особам ефективні послуги у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель.

Відповідно до зазначеного вище Указу Президента Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ від 2 липня 2003 року №174, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962, яким затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, відповідно до якого, функції з реєстрації договорів оренди землі покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру, які вносять відомості до бази даних АС ДЗК, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також ведуть Кригу реєстрації договорів оренди.

З огляду на вище зазначене, на момент підписання договору оренди землі від 30 грудня 2003 року, державна реєстрація договору оренди землі здійснювалася реєстратором Державного реєстру земель структурними підрозділами Центру Державного земельного кадастру, відомості про реєстрацію вносилися до Книги реєстрації договорів оренди, а також до бази даних АС ДЗК.

В судовому засіданні оглянуто Книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі по Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області за 2003 рік (а.с. 217-220), яка була витребувана судом з Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області, яка не містить записів про державну реєстрацію договору оренди землі від 30 грудня 2003 року.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року була здійснена Великобагачанською районною державною адміністрацією відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", яка діяла на час підписання даного договору, вказуючи на те, що пункт 3 даної постанови, на який посилається представник відповідача, містить перелік органів, якими провадиться державна реєстрація договорів оренди, до якого районна державна адміністрація не входить, а тому Великобагачанська районна державна адміністрація, яка є в свою чергу стороною договору, не мала відповідних повноважень щодо держаної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні, на момент виходу суду до нарадчої кімнати, сторонами по справі, не надано жодного доказу, на підтвердження того, що було проведено держану реєстрацію договору оренди земельної ділянки, який підписано 30 грудня 2003 року між Великобагачанською районною держаною адміністрацією Полтавської області та ОСОБА_4, відносно земельної ділянки загальною площею 13,00 гектари, що знаходиться на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, відповідно до вимог законодавства, а тому зазначений договір слід вважати не укладеним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", недійсним може бути визнано лише укладений договір. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Щодо посилання сторін по справі на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі 525/446/15-ц (а.с. 12-16), Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року у справі за №525/446/15-ц (а.с.195-199), то суд зазначає, що окремі обставини, які були встановлені у зазначених вище рішеннях, суд не може прийняти до уваги, оскільки з огляду на предмет відповідного розгляду, судами не досліджувалося питання державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що не укладений договір не може бути таким, що порушує права чи інтереси будь-якої особи, так як не створює правових наслідків. Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача.

Отже, з наведених вище підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 174, 179, 208, 209, 214, 215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2017 року.

Суддя Ю.І. Ячало