Категорія 30Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача - адвоката Шевчука А.А.; відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

В с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 239 920 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задоволити в повному обсязі.

Зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також через неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне дослідження й оцінку відповідних доказів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2013 року приблизно о 00.50 год. у житловому будинку АДРЕСА_1 виникла пожежа, про що комісією ВОЗНС та ЗЦЗ ДПРУ 1-го ДРРЗ складено акт про пожежу (а. с. 24).

Зі змісту цього акту вбачається, що пожежу виявлено о 00.57 год.; повідомлення про пожежу надійшло о 01.05 год. до підрозділу МНС України від невстановленої особи. Пожежу було ліквідовано. Пожежею знищено: пластикові двері, дерев'яну обшивку сауни, душову кабіну, унітаз, умивальник, дзеркало в санвузлі, унітаз та кришку в туалеті, гіпсокартонну стелю 70 кв.м., 4 пластикових вікна, 3 датчики сигналізації по вікнах, 3 датчики руху в підвальному приміщенні, водогінні пластикові труби. Пожежею пошкоджено: стіни житлової будівлі, 2 газових котла, електромережу сигналізації, сходову клітину будинку, пластикове вікно 1-го поверху, вхідні двері.

Власником будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 7 грудня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2508, та Витягом про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2012 року (а. с. 10-11, 14).

Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1, складеного 21 жовтня 2005 року вбачається, що будинок розташований за земельній ділянці площею 790 кв.м., має загальну площу 206,6 кв.м., житлову площу - 75,1 кв.м.; складається з 1-го поверху, 2-го поверху, підвалу. Сауна знаходиться в підвальному приміщенні (а. с. 15-21).

17 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до 2-го ВМ ВМВ України у Вінницькій області із заявою про пожежу в підвальному приміщенні в її будинку № АДРЕСА_1 17 липня 2013 року о 01.30 хв., внаслідок якої було пошкоджено майно. Заяву внесено до реєстру досудових розслідувань; кримінальне провадження № 0002940 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України (а. с. 25).

Станом на день розгляду цивільної справи судом першої інстанції у кримінальному провадженні не пред'явлено підозру будь-яким особам та кримінальне провадження не завершено.

Згідно Технічного висновку за результатами дослідження у визначенні технічної причини виникнення пожежі, яка сталася 17 липня 2013 року в приватному житловому будинку № АДРЕСА_1, від 26 липня 2013 року № 04-2637/25 джерелом виникнення пожежі є тепло, отримане від значно розігрітої кам'янки; найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є перекал кам'янки. Аналіз робочих версій виникнення пожежі проводився без ознайомлення з матеріалами накопиченими відповідними структурними підрозділами УМВС України у Вінницькій області (а. с. 32-39).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи від 29 червня 2016 року № 496/16-21 осередок виникнення пожежі знаходився у сауні, яка розташована у підвальному приміщенні приватного житлового будинку № 33-Б по вулиці Максимовича в м. Вінниці. Причиною виникнення пожежі став нерегламентований (ненормований) нагрів (перекал) поверхонь каркасу печі-кам'янки, тобто виникнення ненормованої кількості теплової енергії, дія теплового потужного імпульсу якої призвела до виникнення початкового горіння тобто самозаймання деревини, якою було облаштовано безпосередньо приміщення сауни, її подальше розповсюдження горіння по згораємим конструкціям, матеріалам тощо сауни. Для виникнення пожежі необхідні три складових: перша: наявність джерела запалювання, в даному випадку високої температури теплової енергії випромінювання від робочих поверхонь печі-кам'янки; друга: наявність горючого середовища, в даному випадку це наявність згораємих матеріалів в локальній зоні знаходження осередку виникнення пожежі, зокрема деревини, якою була облаштована сауна, а також не виключається можливість згорання супутніх виробів, які можуть бути використані при парінні (рушник, парильний віник, дерев'яний таз для води); третя: окисник, в даному випадку це є 21% кисню, який знаходиться у повітрі. Час, що необхідний для виникнення понаднормового нагріву у початковій стадії пожежі та її інтенсивного горіння (тобто виникнення перекалу) печі-кам'янки знаходиться у межах від 10 до 50 хв. в залежності від умов газообміну в приміщенні. Безпосередньо час тривалості пожежі від часу повідомлення до часу ліквідації становить 33 хвилини (а. с. 70-91).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_4 зазначала, що пожежа сталася внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3, який проводячи ремонті роботи у будинку, самовільно увімкнув електровимикачі у будинку.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надала висновок експерта від 26 вересня 2013 року № 24, згідно якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт в будинку № АДРЕСА_1, з урахуванням вартості матеріалів, складає 232 920 грн. (а. с. 95-99).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом частин 1-3 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Довести обставини, на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, повинна кожна сторона.

За правилами статті 60 ЦПК України обов'язок по доведенню тих обставин на які особи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, покладено на кожну із сторін, які повинні подати відповідні докази для встановлення обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що позивач повинен довести сукупність юридичних фактів, а саме: наявність завданої шкоди, протиправність дії (бездіяльність) особи, яка завдала такої шкоди, вина особи; наявність причинного зв'язку між протиправними діями (бездіяльністю) особи, яка завдала шкоди та наслідками, які настали.

Верховний Суд України у пункті 2 постанови Пленуму № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази вини відповідача ОСОБА_3 у пожежі, що виникла в будинку позивача ОСОБА_4 17 липня 2013 року.

Твердження позивача про те, що відповідач знаходився в будинку протягом часу, який згідно висновку експерта необхідний для понаднормового нагріву печі-кам'янки (від 10 до 50 хвилин), а тому міг увімкнути піч до джерела живлення електроенергії, є лише припущенням. Дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що в день виникнення пожежі - 17 липня 2013 року у будинку позивача, крім відповідача, були ще й інші особи, які виконували ремонті роботи.

Також судом встановлено, що піч-кам'янка, що встановлена у будинку позивача, виготовлена кустарним способом; вона не мала терморегуляторів та теплоізоляційного шару; була підключена безпосередньо до автоматичного вимикача, що суперечить Правилам пожежної безпеки в Україні, затвердженим наказом Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, що були чинними на день виникнення пожежі, якими передбачено, що у разі влаштування вбудованих саун необхідно, зокрема, обладнати парильне відділення піччю заводського виготовлення з автоматичним захистом та відключенням, яке робить неможливою роботу печі більше 8 годин на добу (п. 7.13.2.); у верхній зоні парильного відділення, а також на найближчих до печі-кам'янки кромках дерев'яної оздоби слід встановлювати датчики температури, зблоковані з пристроєм (терморегулятором), який відключає електроенергію від електронагрівників у разі підвищення температури до 110 град. С (п. 7.13.4.); у приміщеннях саун забороняється, зокрема, експлуатувати піч з відключеним або несправним терморегулятором (п. 7.13.9.).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, повно і всебічно з'ясував всі обставини справи в обґрунтування вимог і в їх заперечення, дав їм вірну юридичну оцінку і правильно застосувавши матеріальний закон, прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача в основному є аналогічними тим доводам, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги, та яким судом було надано вірну юридичну оцінку, про що зазначено в рішенні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення є законним і обґрунтованим, тому воно не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, так як викладені в ній доводи не ґрунтуються на законі і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.М. Медяний

В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська