АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4225 Головуючий у1-й інстанції - Лісовська О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Суд позбавив ОСОБА_4 батьківських прав щодо його дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис ВРАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві № 1912 від 2 жовтня 2002 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 1 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд стягнув з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить скасувати рішення суду (а.с.133-134).

З огляду на те, що ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі на території Російської Федерації, суд ухвалив звільнити останнього від сплати судового збору та відкрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, яка не була оплачена судовим збором.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4 та представник Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Апеляційна скарга ОСОБА_4, написана та підписана самим відповідачем, не містить даних про те, що його інтереси в суді буде представляти уповноважений ним представник.

З огляду на вищенаведені обставини контексті положень ч.2 ст. 305 ЦПК, суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, ОСОБА_7, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 2002 року по 21 липня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьками неповнолітньої дитини вказані: матір'ю - ОСОБА_5, батьком - ОСОБА_4

Фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2007 року, з того часу відповідач ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини ОСОБА_6

Відповідно до Висновку №102/04/31-6684 від 25.07.2016 року Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_6

На даний час дитина ОСОБА_6 знаходиться на утриманні матері.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, виходячи з того, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, неповнолітня дитина перебуває на утримання своєї матері, а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_5 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.127-129).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення районним судом норм процесуального права в частині відхилення клопотань про участь у справі перекладача, забезпечення особистої участі відповідача у судовому засіданні та передачу справу на розгляд до суду Російської Федерації за місцем знаходження відповідача (місцем відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі) не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи наступне.

Відповідно до положень ЦПК України - ст. 55, у цивільному судочинстві перекладач допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідач, хоча і вважав за необхідне скористатись послугами перекладача та представника, однак, діючи на власний розсуд, не надав таких повноважень відповідним особам та не направив їх у судове засідання. У даному випадку відповідач помилково ототожнив свої права підсудного у кримінальному судочинстві із правами сторони (відповідача) у цивільному судочинстві.

Справа обґрунтовано прийнята до провадження районного суду м. Києва за місцем проживання позивача, ураховуючи положення ч.1 ст. 110 ЦПК України, а тому правових підстав вважати, що дана справа повинна розглядатись за місцем відбування відповідачем покарання на території іншої держави, у суду апеляційної інстанції немає.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильної оцінки доказів також відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки усі докази його піклування про сина сторін зводяться до доказів направлення грошових переказів (матеріальної допомоги) на адресу позивача у період з червня 2009 року по вересень 2012 року (а.с.41-80), у той час як позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів поданий до суду у вересні 2016 року (а.с.2).

Отже ОСОБА_4 помилково ототожнив свій обов'язок утримувати сина до досягнення ним повноліття (ст.180 СК України) зі своїми обов'язками щодо виховання та розвитку дитини (ст.150 СК України).

Жодних доказів піклування батька про сина у період 2012 - 2016 років у розпорядженні суду немає.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК).

Відповідно до роз'яснень п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У даному випадку з висновку Служби у справах дітей убачається, що батько з сином не спілкується, не цікавиться його життям та здоров'ям, не допомагає матеріально (а.с.21 звор.). Участь батька у вихованні дитини обмежилася наданням дозволів на виїзд сина за кордон на півроку, у той час як ОСОБА_1 отримав гранд на навчання у Великобританії і йому запропоновано навчання у одній із найкращих шкіл цієї країни. Таким чином, відповідач створює своєму сину перешкоди у отриманні освіти за кордоном та не сприяє належному вихованню сина.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома