Справа № 349/621/16-ц
Провадження № 22-ц/779/423/2017
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.

секретар Капущак С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Лізингова компанії «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів з апеляційною скаргою директора ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Рогатинського районного суду від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила ухвалити рішення про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 10 травня 2016 року та стягнути з відповідача сплачені за договором 45400,00 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 10 травня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу №004458 предметом якого було надання їй відповідачем послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Toyota Corolla на суму 17 874,02 дол. США, що еквівалентно 454 000,00 грн. згідно додатку 1 до даного договору. З метою отримання вказаного транспортного засобу. В договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг» та нормам Цивільного кодексу України, що регулюють дані правовідносини.

Запропонованими умовами договору фінансового лізингу порушено її права як споживача. Зокрема, умови договору є несправедливими та порушують принцип рівності її як сторони. Пункт 12.1 договору дає можливість відповідачу не повертати кошти внесені споживачем у разі відмови споживача укласти, або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням договору.

Договір фінансового лізингу також підлягає визнанню недійсним у звязку з відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, що також суперечить вимогам закону. Крім того, враховуючи, що вона як сторона договору, є фізичною особою, то цей договір повинен бути обовязково нотаріально посвідчений.

Заочним рішенням Рогатинського районного суду від 09 листопада 2016 року позов задоволено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, неповно зясовано судом обставини, що мають значення для справи.

Судом не у повній мірі досліджено правовідносини, що склались між сторонами, невірно надано правову оцінку наданим сторонами доказам, невірно встановлено правову оцінку правовідносин. Суд не мотивував та не обґрунтував необхідність обовязкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу та можливості отримання товариством ліцензії з надання послуг з договору лізингу.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд не врахував що ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття статусу фінансової установи.

Відповідно до ч.4 ст. 5 ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами визначається законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими у межах їх компетенції.

Положеннями ст. 6 ЗУ Про фінансових лізинг встановлено, що договір лізингу має бути укладених у письмовій формі. Істотними у мовами договору лізингу є предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору відповідно до вимог цього закону.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, встановлено переважну дію спеціальних норм права при укладенні договору фінансового лізингу, передбачених ст. 806 ЦК України та ЗУ Про фінансовий лізинг, якими безпосередньо врегульовано правові підстави та вимоги при укладенні договору при укладенні фінансового лізингу.

Тому, відповідно до чинного законодавства необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу оскільки не існує норми права, яка би встановлювала обовязковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, незалежно від того, якого виду майно передається у лізинг та кому саме.

Також за відсутністю у договорах ознак договору найму транспортного засобу до передання його у користування лізингоодержувачу відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України нотаріальне посвідчення не вимагається.

Суд повинен був врахувати, що сторони є вільним у виборі договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У заочному рішенні суд першої інстанції не навів мотивів та належних доказів, що умови договору порушують принцип добросовісності у розумінні п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст. 509 ЦК України,що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, умови договору завдають якоїсь шкоди позивачу.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» не було ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб на час укладення договору фінансового лізингу від 10 травня 2016 року, правочин не був нотаріально посвідчений, його положення відносно позивача є несправедливими. наслідком чого є його недійсність.

Судом встановлено, що 10 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №004458, за умовами якого ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» взяло на себе зобовязання придбати предмет лізингу - автомобіль марки Toyota Corolla і передати у користування позивачу ОСОБА_3 у строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно пункту 4.1 вказаного договору автомобіль передається у користування ОСОБА_3 не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок товариства наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених у п.1.7 си.1 даного договору.

На виконання умов договору фінансового лізингу№004458 позивачка ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж в розмірі 45 400,00 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг».

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 10 травня 2016 року № 004458, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Зокрема інформація про продукцію повинна містити гарантійні зобов'язання виробника (виконавця). найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Колегія суддів вважає, що умови пункту п. 12.1 ст.12 даного договору, а саме, що коли лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення листа рекомендованою кореспонденцією. Застережено даним пунктом, що у такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, а адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає є несправедливими.

Тобто, встановлено жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими.

Тому, колегія суддів аналізуючи дані умови договору вважає, що вони обмежують права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідач при укладенні договору проігнорував права позивача як споживача, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», що в результаті призвело до неможливості виконання ним усіх умов договору і його порушені права як слабшої ланки у правовідносинах, які запропонував відповідач, потребують захисту.

Необхідність захисту прав споживача у правовідносинах між лізингодавцем і лізингоодержувачем встановлені також правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2766 від 16 грудня 2015 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що саме через несправедливі умови договору позовні вимоги про визнання договору фінансового лізингу недійсним підлягають задоволенню, а одержана відповідачем сума 45400 гривень за договором підлягає поверненню.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та № 6- 648 від 18 січня 2017 року.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Рогатинського районного суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Матківський Р.Й.

Судді: Горблянський Я.Д.

ОСОБА_5