У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ОСОБА_7, Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним та скасування запису у Державному реєстрі іпотек, - третя особа: публічне акціонерне товариство Дельта Банк,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.09.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ОСОБА_7, Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним та скасування запису у Державному реєстрі іпотек, - третя особа: публічне акціонерне товариство Дельта Банк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, його судом ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права. При цьому ОСОБА_6 вказує, що в матеріалах даної цивільної справи міститься постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №826/22237/15, і предметом спору також був спірний запис приватного нотаріуса ОСОБА_7, яким було вчинено зміну обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТСведбанк на ПАТДельта Банк, за наслідками вказаних дій до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року була підтверджена та не підлягає повторному доказуванню та обставина, що договір купівлі - продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТСведбанк на ПАТДельта Банк, не являється документом, на підставі якого було можливо вчиняти реєстрацію обтяження та вносити спірний запис до Державного реєстру іпотек. При цьому ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції при вирішенні вимог заявленого нею позову необґрунтовано не застосував положення ч.3 статті 61 ЦПК України. В обґрунтування правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, ОСОБА_6 також посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 22.06.2011року №703, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, і відповідно, якою було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Доводи апеляційної скарги зазначають,що відповідно до абзацу 2 ч.2 статті 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції від 04.10.2012 року, чинній на час вчинення спірного запису), перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначався Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З врахуванням положень п.27, п.28, п.57, п.59 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ОСОБА_6 зазначає, що документом, який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, у даному випадку, має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки №2403/0308/45-004-Z-1 від 07.03.2008 року. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що договір купівлі-продажу не є документом, у розумінні пп.16 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі якого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує перехід речового права - іпотеки на спірне майно до іншої особи. ОСОБА_6 зазначає, що до аналогічної позиції, що має преюдиціальне значення, прийшов Київський апеляційний адміністративний суд у справах №826/22237/15 та №825/680/16. ОСОБА_6 також вказує, що її права у даному випадку є порушеними, оскільки ПАТ Дельта Банк набувши статусу іпотекодержателя на підставі оскаржуваного нею запису, внесеного до державного реєстру іпотек приватним нотаріусом ОСОБА_7, здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки, який їй належить.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ Дельта Банкпросить її відхилити у звязку з безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 08.09.2017 року. При цьому ПАТ Дельта Банк зазначає, що звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом обумовлено тим, що позивач має намір щодо позбавлення ПАТ Дельта Банк права звернути стягнення за рахунок іпотечного майна шляхом продажу з прилюдних торгів в рахунок погашення невиконаних зобовязань за кредитним договором.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача- Новика М.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 25.05.2012 року між ПАТ Сведбанк (продавець) та ПАТ Дельта Банк (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №№1306, 1307 (а.с. 64-70).

Згідно з умовами вказаного договору, ПАТ Сведбанк продало (відступило), а ПАТ Дельта Банк купило всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) у ПАТ Сведбанк в якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги ПАТ Сведбанк до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення.

Як вбачається із акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року (а.с.72-73), до ПАТ Дельта Банк передано, в тому числі, і право вимоги за кредитним договором № 2403/0308/45-004 від 07.03.2008 року, укладеним між ПАТ Сведбанк і ОСОБА_6, а також право вимоги по іпотечному договору № 2403/0308/45-004-Z-1 від 07.03.2008 року, укладеному між ПАТ Сведбанк і ОСОБА_6

З врахуванням фактичних обставин справи, а також приписів: ч.1 статті 2; статті 3, п.1 ч.1 статті 4; статті 9; статті 15; статті 16; статті 19, ч.1 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ч.3 статті 24 Закону України Про іпотеку, статті 1 Закону України Про нотаріат (норми вказаних статей у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, тобто, станом на листопад 2012 року), суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що відповідачем були виконані вимоги діючого на вказаний хронологічний період законодавства, яке регламентує спірні правовідносини. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відповідачем прийнято правомірне рішення про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та правомірно здійснена заміна іпотекодержателя з ПАТ Сведбанк на ПАТ Дельта Банк, і відповідно, правомірно внесено запис про вчинені дії до Державного реєстру іпотек.

Виходячи із правового аналізу вказаних норм права, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном повинна бути проведена і державна реєстрація відповідних прав та їх обтяжень, і саме тим же самим нотаріусом. Але вимоги цих норм не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сама нотаріальна дія з нерухомим майном була вчинена нотаріусом в хронологічному періоді ще 25.05.2012 року, а саме, посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги. На зазначену дату приписів норм закону, які дозволяли нотаріусам здійснювати реєстраційні дії, не було. Спірна державна реєстрація обтяження була проведена пізніше, а саме, 22.11.2012 року, тобто після проведення нотаріальної дії.

Порядок реєстрації нотаріусами іпотек нерухомого майна та внесення змін було врегульовано Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №410 (в подальшому - втрата чинності від 01.01.2013 року, підстава 824-2012-п).

Прийнявши до уваги положення п.2, п.4 вказаного Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, статті 9 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а також прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно від 04.07.2012 року №5037-VІ, відповідно до яких цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1 і 3 розділу І цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2013 року, та абзаців четвертого-шостого підпункту 12 пункту 4 розділу І цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2014 року, суд першої інстанції прийшов до наступного висновку. Як вказано у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, на момент внесення нотаріусом запису до Державного реєстру іпотек, а саме 22.11.2012 року, такі повноваження були передбачені як Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, так і Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З врахуванням приписів п.5,п.6 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, п.70 Порядку державної реєстрарції прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Мінітсрів України від 22.06.2011 року №703 (втрата чинності від 11.02.2014, підстава 868-2013-п), суд першої інстанції прийшов до висновку, що Порядком не передбачено обовязкового внесення змін та виключення запису з Державного реєстру іпотек тільки реєстратором, який вносив відомості про обтяження майна іпотекою, чи реєстратором, який вносив відомості про відступлення прав за іпотечним договором та за місцем розташування такого майна.

На підставі правового аналізу норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ПАТ Дельта Банк було подано приватному нотаріусу повідомлення про реєстрацію змін обтяжень нерухомого майна іпотекою та відповідний договір купівлі-продажу прав вимоги, які оформлені належним чином. Крім того, вказаний Порядок має виключний перелік підстав для відмови у внесенні запису до Реєстру, який не підлягає розширеному тлумаченню. З врахуванням вищенаведеного, а також положень п.17 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №410 (в подальшому - втрата чинності від 01.01.2013 року, підстава 824-2012-п), оскаржуване рішення суду першої інстанції містить висновок відносно того, що внесення змін до запису про іпотеку здійснено відповідачем у відповідності до вимог законодавства, яке регламентувало спірні правовідносини на час їх виникнення. За даних обстаивн суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання протиправним і скасування запису у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 6749427) про заміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: вул. курсанта ЄськоваАДРЕСА_1 в м.Чернігові, внесений 22.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 08.09.2017 року фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.09.2017 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 08.04.2016 року, спірний реєстраційний запис вчинено приватним нотаріусом ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк від 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 При цьому ОСОБА_6 вважає, що вказаний договір купівлі-продажу не є документом у розумінні пп.16 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі якого можна вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує переходу речового права - іпотеки на спірне майно до іншої особи.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України Про нотаріат, відповідно до статті 1 якого, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на листопад 2012 року, визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до приписів статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Виходячи із правового аналізу приписів статей: 3, 9, 15, 16, 19, 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, необхідно зробити висновок, що державна реєстрація обтяжень може проводитися у тому числі і нотаріусом, незалежно від місця розташування обєкту нерухомого манна. Законом не передбачені будь-які спеціальні вимоги чи особливості щодо проведення державної реєстрації саме обтяжень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції відносно того, що відповідачем були виконані вимоги чинного, станом на хронологічний період, про який йдеться мова у вимогах заявленого позову, законодавства та прийнято правомірне рішення про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та правомірно здійснена заміна іпотекодержателя з ПАТ Сведбанк на ПАТ Дельта Банк, і відповідно, правомірно внесено запис про вчинені дії до Державного реєстру іпотек.

Необхідно зазначити, що на момент внесення нотаріусом запису в Державному реєстрі іпотек, а саме, 22.11.2012 року, вказані повноваження були передбачені як Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, так і Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що нотаріальна дія щодо нерухомого майна була вчинена нотаріусом 25.05.2012 року, а саме, посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги. Станом на вказану дату ще не було введено в дію норми законодавства, які дозволяли нотаріусам здійснювати реєстраційні дії. Спірна державна реєстрація саме обтяження, а не прав на нерухоме майно, була проведена пізніше, а саме, 22.11.2012 року, тобто після проведення нотаріальної дії. При цьому норми Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяженьстаном на листопад 2012 року не містили в собі вимог щодо необхідності проведення державної реєстрації обтяження тим самим нотаріусом.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №826/22237/15 за позовом ОСОБА_10 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство Дельта Банк про скасування запису (а.с.14-16), і вказує, що предметом спору у вказаній справі також був запис приватного нотаріуса ОСОБА_7, яким було вчинено зміну обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ Сведбанк на ПАТ Дельта Банк, за наслідками вказаних дій до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року була підтверджена та не підлягає повторному доказуванню та обставина, що договір купівлі - продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТСведбанк на ПАТДельта Банк, не являється документом, на підставі якого було можливо вчиняти реєстрацію обтяження та вносити спірний запис до Державного реєстру іпотек. При цьому ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції при вирішенні вимог заявленого нею позову необґрунтовано не застосував положення ч.3 статті 61 ЦПК України.

На думку апеляційного суду, вказані твердження апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Виходячи із фактичних обставин даної цивільної справи та приписів ч.3 статті 61 ЦПК України, яка регламентує підстави звільнення від доказування, висновки постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №826/22237/15 за позовом ОСОБА_10 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство Дельта Банк про скасування запису, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 08.09.2017 року та задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_6 Як вбачається із матеріалів справи (а.с.156-157), ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2016 року у даній справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ Дельта Банк.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі вищезазначених приписів норм матеріального права та на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: