Справа № 308/2191/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., розглянувши заяву Керівника ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до Ужгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до Ужгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Через канцелярію суду надійшла заява Керівника ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у вищезазначеній справі, яка обґрунтована тим, що зі змісту позову випливає, що спірним розпорядженням Ужгородської РДА відповідачу було затверджено проект землеустрою та передано оспорювану земельну ділянку у власність. Таким чином, з матеріалів справи чітко вбачається, що земельна ділянка отримувалася із земель комунальної власності з метою подальшого відчуження, що вказує на достатні ризики можливого і подальшого відчуження її третім особам.

На підставі наведеного, враховуючи наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам позивача, позивач просить задовольнити позов, шляхом запровадження заборони щодо вчинення дій, спрямованих на реалізацію предмету спору, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку. Позаяк, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення, просить задовольнити подану заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою вказаної статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи та вирішуючи заявлене клопотання, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 9 та ч. 10 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У разі забезпечення вимог заявника заставою ухвала про забезпечення позову звертається до виконання негайно після внесення предмета застави в повному розмірі. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про достатність підстав для вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення цивільного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 151-153, 208-210, 293, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1200 га, як розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Стрипа, урочище «Луки», цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка згідно Державного акту на право власності серія на земельну ділянку ЗК № 019212 від 27.10.2006 року належить ОСОБА_2, шляхом заборони розпоряджатися нею.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3