Справа № 2/331/1036/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-964/05 від 01.02.2005 року вона є власником 3/50 частини домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя/Тургенєва 58/46 кв. 8.

За адресою квартири зареєстрована ОСОБА_2, яка з 2014 року проживає в Російській Федерації, є громадянкою вказаної країни. Під час виїзду за межі України, ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку не знялася з реєстрації за адресою квартири, в звязку з чим порушує її права, як власника квартири через необхідність оплати комунальних послуг за вказану особу, яка ними фактично не користується, неможливістю оформити субсидії на оплату комунальних послуг. Крім того, вона не має можливості в повному обсязі та на власний розсуд розпорядитися належним їй майном.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя/Тургенєва 58/46 кв. 8.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просила суд їх задовольнити на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але надали суду нотаріальним чином завірену заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що проти позову не заперечує.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги письмі заяви представникп позивача та відповідач, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 3/50 частини домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя/Тургенєва 58/46 кв. 8, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-964/05 від 01.02.2005 року. (а.с. 8-10)

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.09.2006 р. Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права власності на 3/50 частини домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя/Тургенєва 58/46 кв. 8 за ОСОБА_1, номер запису 37168 в книзі № 254. (а.с. 11)

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у квартирі 8 по вулиці Гоголя/Тургенєва 58/46 в м. Запоріжжі зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с. 25)

Як вбачається з акту про не проживання та відсутність особистих речей від 11.05.2017 року ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/Тургенєва 58/46 кв. 8 з 28.04.2014 року. (а.с. 16)

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01. 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі №6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, не несе обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованою у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні належної їй квартирі та порушує її права власника, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Отже, з наведених вище обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя/Тургенєва 58/46 кв. 8.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги, тобто в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

02.08.2017