Провадження № 2/521/2179/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо транспортної пригоди та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Так, в грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків, завданих в наслідок дорожньо транспортної пригоди, моральної шкоди та судових витрат.Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.02.16 року близько 18:40 годин водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ниссан мікра», д/н НОМЕР_1, рухаючись в місті Одесі, по вул. Радісній, в районі будинку № 23, не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечної дистанції та інтервалу до спереду припаркованого автомобіля «Ниссан Х-трейл», д/н 8318СХ, який належить ОСОБА_1, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ниссан Х-трейл», д/н НОМЕР_2,чим спричинив значні матеріальні збитки. Вина відповідача встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2013 року, справа № 521/4360/16-п, провадження № 3/521/1557/16, про закриття провадження по справі щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак, з чітким встановленням вини ОСОБА_3 та причинного звязку між його діями на спричиненою шкодою. Згідно звіту № 32-02/16 про визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 58 637,03 грн. (пятдесят вісім тисяч шістсот тридцять сім гривень 03 копійки). За вказаний звіт було сплачено 750,00 грн., а також сплачено витрати на діагностування у сумі 108,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт та наданих послуг № ТС-00000434 від 12 квітня 2016 року та чеків наданих до суду стороною позивача за відновлюваний ремонт свого автомобіля було сплачено 61 307,70 грн. (шістдесят одна тисяча триста сім гривень 70 копійок). Крім іншого, позивачем було отримано страхове відшкодування з МТСБУ для відновлення власного автомобіля за вказаним фактом ДТП у розмірі: 32 689,34 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят девять гривень 34 копійки). Крім цього, позивачем витрачено: витрати на проїзд та паливо мастильні матеріали у сумі 11463,67 грн., витрати на супутні товари у сумі 93,00 грн., витрати на правову допомогу в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення у сумі 15 000,00 грн., в межах апеляційного оскарження постанови у сумі 7500,00 грн., в межах цивільного провадження 25 000,00 гривень. Отже, розмір матеріальної шкоди, у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат, становить 88 533,03 грн. (вісімдесят вісім тисяч пятсот тридцять три гривні 03 копійки). Розмір завданої моральної шкоди позивачем оцінено у сумі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень. В досудовому порядку врегулювати спір не вийшло, тому позивач змушений був звертатись до суду.

В судовому засіданні, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд винести рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково посилаючись на підстави, викладені у письмових запереченнях, просив суд задовольнити вимоги в частині стягнення різниці між фактично витраченими коштами на відновлюваний ремонт та отриманим страховим відшкодуванням, в розмірі: 61 307,70 грн. - 32 689,34 = 28 618,36 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 36 копійок) та відповідно сплачені судові витрати.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив факти та відповідні їм правовідносини та вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне:

Як встановлено судом та підтверджено дослідженими доказами 09.02.16 року близько 18:40 годин водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Ниссан мікра», д/н НОМЕР_1, рухаючись в місті Одесі, по вул. Радісній, в районі будинку № 23, не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечної дистанції та інтервалу до спереду припаркованого автомобіля «Ниссан Х-трейл», д/н 8318СХ, який належить ОСОБА_1, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ниссан Х-трейл», д/н НОМЕР_2. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Наслідком чого, фактично понесені та документально підтверджені витрати позивачем становлять: сплата за звіт № 32-02/16 про визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_3 - 750,00 грн., сплата діагностування - 108,00 грн., сплата за відновлюваний ремонт відповідно до акту виконаних робіт та наданих послуг № ТС-00000434 від 12 квітня 2016 року та чеків - 61 307,70 грн., витрати на проїзд та паливо мастильні матеріали у сумі 11463,67 грн., витрати на супутні товари у сумі 93,00 грн., витрати на правову допомогу в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення у сумі 15 000,00 грн., в межах апеляційного оскарження постанови у сумі 7500,00 грн. Крім цього, з МТСБУ позивачем було отримано страхове відшкодування для відновлення власного автомобіля за вказаним фактом ДТП у розмірі: 32 689,34 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят девять гривень 34 копійки). Таким чином, розмір матеріальної шкоди, у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат, становить 88 533,03 грн. (вісімдесят вісім тисяч пятсот тридцять три гривні 03 копійки). Позивачем надано до суду заяву про визначення розміру судових витрат та розрахунок до неї, що дало підстави визнати суму, сплачену за послуги правового характеру в якості судових витрат у розмірі 35 000(тридцять пять тисяч) гривень 00 копійок.

Також, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1135,33 грн..

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності зі статтею 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності чи інше речове право, договір оренди, підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому підставою для відшкодування такої шкоди обовязково є вина її заподіювача.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, відповідно достатті 61 ЦПК Українивирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності, прав наданих споживачем, інших цивільних прав, у звязку із незаконним перебуванням під слідством і судом, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадянського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідках.

В п. 4 вказаної Постанови Пленуму ВС України, чітко встановлено, що відповідно ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно. Позивачеві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. При недотримані Позивачем зазначених вимог настають наслідки передбачені ст. 139 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи в позові не вказано з яких міркувань позивач виходив при розрахунку суми відшкодування за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та якими доказами це підтверджується. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України: доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 108 від 11.05.2004 року «Про затвердження міжгалузевих норм чисельності працівників юридичної служби», в основу яких покладено норми чисельностi, призначенi для практичного використання у процесi нормування працi, розрахунку нормативної чисельностi працюючих юридичної служби та мiстить норми часу на виконання робiт та нормативи чисельностi працiвникiв, якi займаються правовими питаннями ...

Таким чином, законодавцем з чіткістю визначено та зафіксовано граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу та встановлено методику обрахування мінімально необхідного часу для виконання певної роботи із відношенням до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, загальна кількість витраченого часу у годинах на правову роботу за ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» помножена на прожитковий мінімум та коефіцієнт 0,4 буде становити максимально допустиму суму судових витрат на правову допомогу в межах даної цивільної справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «… 47. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

48. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Таким чином, позивачем документально підтверджені витрати на правову допомогу та наданий розрахунок цих витрат та які не перевищують гранично допустимого розміру компенсації витрат на правову допомогу та визнаються судом як судові витрати.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 22-23, 988, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 214-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 22, 29, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», Посстанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» СУД, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 Миколаївни до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: Україна, АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої: Україна, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_4, завдані матеріальні збитки у розмірі 88 533,03 грн. (вісімдесят вісім тисяч пятсот тридцять три гривні 03 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: Україна, АДРЕСА_3,на користь ОСОБА_1, зареєстрованої: Україна, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_4, завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: Україна, м. Одеса, вул.Ген. ПетроваАДРЕСА_4, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої: Україна, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_4, судовий збір 1135 (тисячу сто тридцять пять) гривень 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: Україна, АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_1 Миколаїни зареєстрованої: Україна, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_4 витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 (тридцять пять тисяч) 00 копійок .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: А.П. ЦЕЛУХ