Справа № 461/952/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3917/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф.,Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: позивача ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача Галицької РА - Мартин О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністарції Львівської міської ради, ОСОБА_6, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа з самостійними вимогами - ОСОБА_9, про скасування розпоряджень, скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання до вчинення дій ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Заборонено всім суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомості : квартири АДРЕСА_1

В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник відповідача ОСОБА_6-ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу в частині задоволення клопотання необгрунтованою та такою, що постановлана з порушенням норм процесуального права. В ухвалі суд не навів мотивів, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, не зазначив доцільності обрання саме такого виду забезпечення позову. Суд не дав оцінки запереченням представника відповідача, а також не врахував, що позивач не надав жодних доказів в підтвердження наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, судом не з'ясовано відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам не надано доказів наміру відчужити належне відповідачу рухоме та нерухоме майно. Стверджує, що виконання ймовірного рішення про скасування реєстрації права власності ОСОБА_6 не потребує забезпечення позову у вигляді заборони суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження о'єкта нерухомості, оскільке таке рішення може бути виконано незалежно від того за ким зареєстроване право власності. Відтак вжиті заходи забезпечення позову не знаходяться у взаємозв'язку з позовними вимогами, тому просить ухвалу в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання в цій частині відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача та його представників на апеляційну скаргу, пояснення представника Галицької РА Мартин О.В., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом

до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_8, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_9, про скасування розпоряджень Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №101 «Про розгляд заяви ОСОБА_6.» від 27 січня 2006 року та №116 «Про розгляд заяви ОСОБА_6.» від 30 січня 2006 року, скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.01.2006 р. Галицька районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження №101 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6.», яким затвердила висновок міжвідомчої комісії Галицького району та дозволила перепланувати та об'єднати квартири АДРЕСА_2 в одну з розширенням їх за рахунок влаштування балкону зі сторони дворового фасаду, замінити існуюче опалення на газовий агрегат індивідуального опалення, новоутвореній квартирі присвоїти №2, зобов'язати власника квартири вчинити дії пов'язані з переплануванням та об'єднанням квартир та інше.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30.01.2006 р. №116 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6.», затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району; дозволено влаштувати житлову квартиру за рахунок площі горища будинку АДРЕСА_1 з надбудовою та влаштуванням балконів з боку дворового фасаду згідно з поданими проектними пропозиціями, влаштувати газовий агрегат індивідуального опалення на площі новоутвореної кухні згідно технічного заключення ВАТ «Львівгаз»; новоутвореній квартирі присвоєно № 3; зобов'язано власника новоутвореної квартири вчинити дії пов'язані з влаштуванням.

Підставою для прийняття вказаних розпоряджень, крім заяви ОСОБА_6 була заява-згода від 07.09.2005 р. підписана ОСОБА_11 від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8, правомірність врахування якої під час прийняття розпоряджень позивач заперечує, а відтак стверджує, що вказаними розпорядженнями відповідач Галицька РА обмежила його право на користування горищем чим порушуються його права.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову в частині заборони всім суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомості: квартири №3 житлового будинку, розташованого за адресою: м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 12, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року скасовано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка стала підставою для реєстрації права власності на вказану квартиру, а відтак існує реальна загроза утруднення виконання чи невиконання можливого рішення про задоволення позову в разі відчуження вказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи такі вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1,ч.3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності підстав для забезпечення позову, вірно врахувавши, що між сторонами виник спір та, що може бути утруднене чи неможливе виконання рішення суду по справі та відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Висновок суду щодо виду забезпечення позову відповідає положенням ст.ст.150-153 ЦПК України.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, обґрунтовано обрав вид забезпечення позову, передбачений п.2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що предметом позову, крім скасування розпоряджень Галицької районної адміністрації є скасування реєстрації права власності ОСОБА_6 на житлову квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача ОСОБА_6 привести приміщення горища у попередній стан, а в разі відчуження спірної квартири виконання рішення буде утрудненим та потягне за собою порушення прав інших осіб, а тому вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами, та не порушує прав відповідача щодо володіння та користування спірним майном. Крім цього, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, та діють до ухвалення рішення судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Твердження в апеляційній скарзі про невідповідність ухвали вимогам закону спростовуються вищенаведеним, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.01.2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_12