АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором надання консультаційних послуг, стягнення пені, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про визнання договору про надання консультаційних послуг та актів прийому-передачі недійсними, за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду позовом доОСОБА_3 про стягнення боргу за договором надання консультаційних послуг, стягнення пені.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 жовтня 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання консультаційних послуг, згідно умов якого, він, як виконавець, зобовязався за рахунок ОСОБА_3, як замовника, на підставі визначених календарним планом заходів по проведенню виборчої кампанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу № 204 ОСОБА_3 та вартості наданих послуг, згідно з умовами договору надати комплекс консультативних послуг, який зобовязувався прийняти вказані в плані консультаційні організаційні послуги та розрахуватися за них, якими визначено вартість послуг у сумі 1 764 400 грн.

Зазначає, що він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням повернути борг, однак відповідачем не було виконано його обовязки по оплаті послуг.

____________________________________________________________________

22ц/794/609/2017 р. Головуючий у І інстанції Слободян Г.М.

Категорія: 19 Суддя-доповідач ОСОБА_4

Вважає, що з моменту невиконання зобовязання за договором про надання консультаційних послуг збитки від інфляції складають 1 411 903,28 грн.

Крім того, з урахуванням пені за вказаний вище період відповідно до розміру облікової ставки НБУ 7.5% за період прострочки 171 дні, загальна сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України (один рік), становить 248 997,90 грн.

Позивач ФОП ОСОБА_1 неодноразово збільшував позовні вимоги. Згідно заяв про збільшення позовних вимог від 29 грудня 2015 року, 14 січня 2016 року, 16 січня 2016 року, 10 березня 2016 року просив стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 3 176 303,28 грн. за договором про надання консультаційних послуг з урахуванням встановленого індексу інфляції 3% річних та пені в розмірі 1559391.23 грн.;

стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3775,80 грн. та судові витрати, що повязані з явкою його до суду в розмірі 7 276,43 грн.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_1 про визнання договору про надання консультаційних послуг та актів прийому-передачі недійсними.

Посилався на те, що між сторонами дійсно було укладено договір про проведення заходів з виборчої кампанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу №204, за умовами якого в період з 10.10.2012 року по день проведення виборів ФОП ОСОБА_1 зобовязався на території виборчого округу (населені пункти 4-х районів Чернівецької області та штабах позивача) надавати послуги у виборчій кампанії. Вказує, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг згідно з вимогами статті 901 ЦК України.

Одночасно з договором про надання послуг 10.10.2012 року в його виборчому штабі були підписані акти передачі - прийому наданих послуг.

Вказує, що позивач за первісним позовом неналежно виконував зобовязання з надання консультаційних послуг по всіх пунктах, визначених Календарним планом заходів по проведенню виборчої кампанії кандидата в народні депутати України, окрім п.п. 6, 9 Плану на загальну суму 74 000 грн.

Крім того, вважає, що оскільки будь-яких вимог, заяв чи претензій ОСОБА_1 про сплату будь-яких сум за договором від 10.10.2012 року не було, ним не було прострочено виконання будь-яких зобов'язань, у звязку з чим вимоги про стягнення неустойки, річних та інфляційних за період з грудня 2012 року до моменту звернення до суду (період прострочення) не підлягає до задоволення у звязку з поданою ним 26.08. 2016 року заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Згідно збільшених позовних вимог від 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір про надання консультаційних послуг від 10.10.2012 року;

визнати недійсними акти прийому-передачі виконаних робіт від 19 жовтня 2015 року та 21 жовтня 2015 року. Вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2015 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 та обєднано з первісним позовом в одне провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2016 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суму боргу за договором надання консультаційних послуг від 10 жовтня 2012 року в сумі 74000 грн, 1218 грн судових витрат та витрат, повязаних з явкою позивача до суду в сумі 2425,30 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно зясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у звязку з чим вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що ним на підтвердження своїх позовних вимог надані вичерпні письмові належні та допустимі докази, які повністю підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача, які не спростовані відповідачем.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення боргу за договором про надання консультаційних послуг задовольнити повністю. Вирішити питання щодо судових витрат. У решті рішення суду не оскаржується.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю не відповідає.

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що фактичненадання консультаційних послуг ФОП ОСОБА_1 згідно з договором за календарним планом пп. 1-5, 7-8, 10-18 по проведенню виборчої кампанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу №204 ОСОБА_3 не доведено позивачем, окрім двох заходів, визнаних ОСОБА_3 (п. 6.9) на суму 74000 грн.

Однак такий висновок суду не відповідає обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що10 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_1 укладено договір про надання консультаційних послуг, за умовами якого СПД ОСОБА_1 зобовязався за рахунок замовника за завданням останнього, яке викладено в Календарному плані заходів по проведенню виборчої кампанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу №204 ОСОБА_3 та вартості наданих послуг (Додаток №1) згідно з умовами договору надати комплекс консультаційно-організаційних послуг, які викладені в Календарному плані, а замовник зобовязався прийняти консультаційно-організаційні послуги та розрахуватися за них згідно з договором та додатків до нього (а.с. 9-12).

Зі списку кандидатів в депутати в одномандатному виборчому окрузі №204 (Чернівецька область) 28 жовтня 2012 року вбачається, що під номером 9 значиться ОСОБА_3 (том 2, а.с.184).

Згідно з Календарним планом заходів по проведенню виборчої кампанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу №204 ОСОБА_3 та вартості наданих послуг, затвердженого ним 10 жовтня 2012 року, сторонами визначено назви заходів, термін їх виконання та вартість наданих послуг, всього на загальну суму 1764400 грн (том 1, а.с.13-17).

Пунктом 4.2 договору про надання консультативних послуг передбачено, що після виконання заходів, передбачених Календарним планом, сторони укладають ОСОБА_4 передачі-прийому наданих послуг.

Судом встановлено, що актами передачі-прийому від 19 жовтня 2012 року (а.с. 19-26), актами передачі-прийому від 21 жовтня 2012 року (а.с. 27-28, 30-32) СПД ОСОБА_1 у повному обсязі передав, а замовник прийняв послуги (роботи), передбачені пп. 1-9, 10-18 Календарного плану заходів по проведенню виборчої компанії кандидата в народні депутати України по виборчому округу №204 ОСОБА_3 (Додаток №1 до договору). Замовник претензій, зауважень та скарг до виконавця стосовно наданих йому послуг (робіт) за договором не має. Зазначені акти передачі-прийому підписані обома сторонами.

У пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено принцип свободи договору як основоположну засаду цивільного законодавства. Вказаний принцип також знайшов своє відображення і в ст. 627 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зі змісту ч. 1 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до норми ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язаний оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, виходячи з наведених норм закону, дослідженого вищенаведеного договору про надання консультаційних послуг від 10 жовтня 2012 року, у п. 4.1 якого передбачено вартість послуг з відсилкою на Календарний план, який підписується виконавцем, в даному випадку ФОП ОСОБА_1 та затверджується замовником, тобто ОСОБА_3, та актів виконаних робіт за договором, колегія суддів вважає доведеним факт надання обумовлених договором консультаційних послуг у повному обсязі.

Пунктом 5.1 договору передбачено порядок розрахунків між сторонами, відповідно до якого замовник сплачує виконавцю суму, вказану в Календарному плані, шляхом банківського переказу на банківський рахунок виконавця на підставі актів передачі-прийому наданих послуг чи в інший письмово взаємообумовлений спосіб.

Установивши факт невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором про надання консультаційних послуг, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу за договором.

Разом з тим, суд прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову у зазначеній частині (по пунктах 6,9), оскільки матеріалами справи підтверджується повне виконання ФОП ОСОБА_1 зобовязання за договором про надання консультаційних послуг.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу за договором у розмірі 1764400 грн. Оскільки судом першої інстанції позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 74000 грн боргу за указаним договором, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду та додатково стягнути з ОСОБА_3 1690400 грн боргу за мінусом стягнутої суми.

Не підлягає до задоволення вимога ФОП ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3%річних за прострочення виконання зобовязання за договором про надання консультаційних послуг, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

За змістом пункту 10.6 договору не визначено його строку, оскільки умовами договору передбачено, що він діє до моменту повного виконання сторонами всіх своїх зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1ст. 252 ЦК України).

П. 7.1 договору про надання консультаційних послуг передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання будь-якого грошового зобовязання до договору будь-якою з сторін винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання.

За установленими судом першої інстанції обставинами сторонами не вказувалося на наявність прострочення виконання грошового зобовязання.

В розрахунку пені, 3%річних та інфляційних витрат позивач зазначає дату виникнення боргу 10.11.2012 року, проте доказів на підтвердження вимоги про повернення коштів за договором та прострочки виконання зазначеного зобовязання матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія судді вважає, що вимога про стягнення неустойки, річних та інфляційних витрат за період з грудня 2012 року і до моменту звернення до суду задоволенню не підлягає

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 подано копію клопотання про доручення до справи оригіналу додаткової угоди від 29 жовтня 2012 року та листа ОСОБА_1 до ОСОБА_3 від 25 серпня 2015 року з вимогою оплатити послуги за договором.

Разом з тим, в матеріалах справи оригінали наведених документів відсутні, будь-яких доказів про доручення їх до справи не існує.

В такому разі колегія суддів вважає, що апелянт в досудовому порядку не звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу за надані послуги та зробив це шляхом подання позову до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині основного боргу з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Отже, із ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 слід сягнути 2865,02 грн витрат зі сплати судового збору та 1446,49 грн витрат, повязаних з явкою до суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2016 року в частині стягнення суми основного боргу за договором надання консультаційних послуг змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 1 690 400 гривень боргу за договором надання консультаційних послуг.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 2865 (дві тисячі вісімсот шістдесят пять) гривень 2 копійки витрат зі сплати судового збору та 1446 (одна тисяча чотириста сорок шість) гривень 49 копійок витрат, повязаних з явкою до суду.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: