Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/863/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

27.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернеції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 984/2007/Ж.

Відповідно до Договору відповідачу було надано кредит в сумі 13 000,00 доларів США строком до 25 червня 2032 року із сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами.

19 листопада 2008 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до якої за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 % річних.

13 травня 2016 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення по цивільній справі № 405/6611/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 505 660,16 гривень.

Однак, відповідачем рішення суду не виконується, станом на 08.08.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить всього 596 075,23 грн. що складається з кредит -11 488,35 доларів США; відсотки - 11968,44 доларів США, всього заборгованість за тілом та відсотками по кредит складає : 23 456,79 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ станом на 08.08.2016 року становить-581 860,85 гривень; комісія за РО - 1 462,59 гривень; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 12751,79 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 984/2007/Ж від 25 червня 2007 року, між банком і ОСОБА_4 25 червня 2007 року було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. за реєстровим № 1853.

Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є нерухомість, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 24,25 кв. м., житловою площею 9,87 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на прав власності.

Пунктом 6.2 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно пункту 6.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених Іпотечним договором.

12 серпня 2016 року Банком на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором.

Згідно якого відповідач має повністю погасити кредит, відсотки за користування кредитними коштами, штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, у строк передбачений договором. Однак, станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, а вимога банку не виконаною.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначила, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - Філатової О.С., відповідача - ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не пділягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, законом не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від свого імені за рішенням суду. За таких обставин позивачем порушена процедура, встановлена для вирішення позасудового врегулювання спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 984/2007/Ж (а.с. 8-15).

Відповідно до Договору відповідачу було надано кредит в сумі 13 000,00 доларів США строком до 25 червня 2032 року із сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами.

19 листопада 2008 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до якої за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 % річних (а.с. 25).

Згідно із п. 2.5.1. Договору, позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку.

Пунктом 4.3 Кредитного договору встановлено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 20 процентів від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2016 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 98/2007/Ж від 25.06.2007 р. в сумі 505 660,16 грн.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 984/2007/Ж від 25 червня 2007 року, між Банком і ОСОБА_4 25 червня 2007 року було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. за реєстровим № 1853.

Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є нерухомість, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 24,25 кв. м., житловою площею 9,87 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності (а.с. 26-32).

Станом на 08 серпня 2016 року загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 596 075,23 грн., з яких: 11 488,35 доларів США - заборгованість за кредитом; 11 968,44 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 1 462, 59 грн. - заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредиту; 12 751, 79 грн. - штраф за пропуск платежів (а.с. 5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховним Судом України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

Пунктом 6.2 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 6.3 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених Іпотечним договором.

Пунктом 6.4.2. іпотечного договору встановлено, що за рішенням іпотекодавця задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника по кредитному договору на дату укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Згідно статті 36 Закону с торони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2016 року Банком відповідачу було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості, вимагаючи у тридцяти денний строк виконати на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» свої зобов'язання, а до суду з позовною заявою позивач звернувся 29 серпня 2016 року, тобто з порушенням процедури для вирішення позасудового врегулювання спору.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем обрано позасудовий порядок врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Банком не надано доказів порушення його прав щодо продажу від свого імені предмета іпотеки відповідно до умов п.6.3 іпотечного договору та наявності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно в судовому (примусовому) порядку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо підстав відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: