Справа № 125/930/17 Провадження № 22-ц/772/2841/2017Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 50Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

За участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року його позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 18.05.2017 до 08.07.2017.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 08.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права, вона просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 18.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини по справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надає у добровільному порядку коштів на утримання дитини та між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому при визначенні розміру аліментів суд враховував: задовільний стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у останньої іншої неповнолітньої дитини, відсутність непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дітей. Беручи до уваги вказані обставини суд прийшов до висновку, що аліменти слід визначити у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (18.05.2017) і до досягнення дитиною повноліття.

Також судом першої інстанції правильно було враховано положення чинних на час звернення до суду з позовом норм сімейного законодавства та норм, які в подальшому були змінені. Так, було зазначено, що з 18.05.2017 до 08.07.2017 розмір аліментів слід визначити у розмірі, що не менший 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 до досягнення дитиною повноліття - не менше 50%, оскільки з 08.07.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України).

Вимога представника відповідача застосувати ч.8 ст.181 СК України судом задоволена не була, з тим обґрунтуванням, що лише позивач у справі може ставити таку вимогу.

Крім того колегія звертає увагу на ту обставину, що за змістом цієї ж статті роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливостіутримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Колегія вважає, що рішення суду першої інстанції цілком відповідає нормам закону, є обґрунтованим та справедливим.

Не погоджуючись з ним скаржник посилався на те, що судом першої інстанції не враховано факт відсутності у відповідача будь-яких доходів, оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 300 гривень, оскільки має можливість сплачувати саме таку суму, і, обґрунтовуючи це, посилається на свій матеріальний та соціальний стан.

Колегія суддів такі доводи скарги до уваги не бере у зв'язку з нижченаведеним.

Відповідно до змісту ст.184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача.

Тобто законодавець наділив правом ставити питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише стягувача аліментів - ОСОБА_2 ОСОБА_3 такого права позбавлен. Законом чітко визначен, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів у 300 грн, на чому наполягає відповідач, є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому його призначення в такому розмірі суперечить нормі закону та порушує права дитини.

Посилання ж скаржника на відсутність у неї доходів не впливає на правильність прийнятого судом рішення, адже висновки суду не суперечать матеріалам справи, а тому колегія не бере їх до уваги.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі наявних у справі належних і допустимих доказів, яким відповідно до вимог ст.ст. 60, 212 ЦПК України надав належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на батьків у повній мірі, а тому відповідач повинна брати участь в утриманні дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, загалом не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд не дав правильної оцінки тим доказам, на основі яких ухвалено рішення.

Проте суд апеляційної інстанції не може вдаватись до переоцінки доказів, які були досліджені районним судом.

В ході апеляційного розгляду справи скаржником не було надано інших доказів, які б вказували на безумовну невідповідність висновків суду обставинам справи, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже, при ухваленні рішення Барським районним судом Вінницької області було додержано норми матеріального та процесуального права, а тому воно скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Відповідно до оригіналу:

Головуючий