МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ОСОБА_1 _____________________________________________________________________________
Справа №521/3506/17
Номер провадження №2/521/2911/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Оболонський районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, Дарницький районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 04.01.1998 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2О,. в інтересах якого виступала ОСОБА_7 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору ОСОБА_6 та ОСОБА_2 стали співвласниками спірної квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2012 року договір дарування визнаний удаваними правочином та розірваний, за ОСОБА_3 визнано право власності на вищевказану квартиру.

19.09.2016 року ОСОБА_3 продала спірне майно ОСОБА_4

19.10.2016 року ОСОБА_4 як власник квартири відчужив її ОСОБА_5

25.10.2016 року ОСОБА_3, на користь якої районним судом 11.09.2012 року прийнято рішення, при розгляді справи апеляційним судом м.Одеси відмовилась від позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області така відмова прийнята судом, 25.10.2016 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.09.2012 року скасовано, провадження по справі закрито.

Враховуючи викладене, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 19.09.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, реєстровий номер 1319, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

- визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 19.10.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, серія та номер 393, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_9

- витребувати квартиру АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_5, визнавши за позивачем право власності на неї.

Підставою позову позивач визначив статтю 215 ЦК України: недодержання в момент вчинення правочину купівлі-продажу від 19.09.2016 року сторонами, вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, а саме відсутність права ОСОБА_3 на відчуження майна.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, водночас, просила вирішити спір на розсуд суду, розуміючи, що у разі його задоволення та застосування судом реституції ОСОБА_3, яка є бабусею ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не зможе повернути покупцям грошові кошти за продане нею майно.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, повідомлялась про розгляд справи в порядку статей 74, 76 ЦПК України, письмовою заявою просила вирішити справу на розсуд суду.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на зловживання правами як позивача так і самої ОСОБА_3

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 74, 76 ЦПК України.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, повідомлявся про розгляд справи про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.

Оболонський районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дарницький районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не зявився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 74, 76 ЦПК України.

Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04.01.1998 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, в інтересах якого виступала ОСОБА_7 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Договір у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений, реєстровий номер 14-7.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2012 року вказаний договір визнаний удаваним, розірваний, за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну квартиру.

При вирішенні спору судом було встановлено, що всі сторони є родичами, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_3 є удаваним, насправді між ними відбувся договір довічного утримання, за яким бабуся передала свою власність онукам в рахунок чого останні зобовязались утримувати її. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 умови договору довічного утримання не виконали. Договір за рішенням суду розірваний.

Рішення суду фактично виконано сторонами, квартира повернута у власність ОСОБА_3

ОСОБА_3 зареєструвала право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку.

19.09.2016 року вона відчужила належну їй квартиру ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1319, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8О.)

Належність майна ОСОБА_3 перевірена нотаріусом (п 1.2 договору).

За розділом 2 договору продавцю розяснені її права та обовязки при укладені договору.

Продаж квартири здійснений в межах виконавчого провадження №52194870 від 12.09.2016 року на підставі дозволу Дарницького районного ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві.

ОСОБА_3 отримала обумовлені договором грошові кошти за продане нею майно в розмірі 502 800 грн.

Майно фактично перейшло у власність ОСОБА_4

19.10.2016 року ОСОБА_4 продав спірне майно ОСОБА_5А.(договір купівлі-продажу серія та номер 393, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_9В.)

Після продажу свого майна 25.10.2016 року ОСОБА_3, на користь якої Малиновським районним судом м.Одеси 11.09.2012 року прийнято рішення, та якій у власність повернута спірна квартира при розгляді справи апеляційним судом м.Одеси відмовилась від позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.10.2016 року через чотири роки після ухвалення районним судом рішення така відмова прийнята судом, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.09.2012 року скасовано, провадження по справі закрито.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Так, на час укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4договору купівлі-продажу спірної квартири, продавець була власником спірної квартири за набравшим законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2012 року.

Сам по собі факт подальшого скасування судового рішення апеляційним судом через відмову позивача від позову не може бути підставою задоволення вимог позивача за даним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 19.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, реєстровий номер реєстровий номер 1319, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 як такого, що не відповідає вимогам закону.

Окрім того, згідно із ст.2 ст.388 ЦК Українимайно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

ОСОБА_4 набув майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення та є добросовісним набувачем, у якого не може бути витребувано спірне майно за будь-який умов.

Зазначене узгоджується із практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 30.10.2014 року справа №6-31760св14),постановою Верховного Суду України від 03.10. 2011 року у справі № 3-98гс11.

Вказані обставини виключають задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, реєстровий номер 1319.

Вимоги до ОСОБА_5 є похідним від раніше вказаних судом вимог, відповідно, задоволенню не підлягають.

Зазначене узгоджується із ППВСУ від 06.11.2009 N 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про недійсність договорів купівлі-продажу, вимоги ОСОБА_2 про витребування квартири АДРЕСА_2 з володіння ОСОБА_5, визнання за позивачем права власності на спірне майно є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Оболонський районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, Дарницький районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Маркарова