Справа № 209/2076/17
Провадження № 2/209/1283/17
РІШЕННЯ
іменем України
"27" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Багбая Є.Д.
при секретарі Кукса О.П.
за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Леонова В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 21 жовтня 1985 року по 9 березня 1988 року він проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій. При виконанні інтернаціонального обов`язку у вищезазначеній республіці він отримав осколочні поранення голови та бедра. Після проведення лікування вказаних поранень стан його здоров`я не покращився, він вимушений тривалий час лікуватися, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, Після звільнення з військової служби позивача періодично турбували головні болі, запаморочення, підвищений артеріальний тиск, порушення сну, дратівливість, погіршення памяті, загальна слабкість, а 1 січня 2008 року встановлена третя група інвалідності унаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії. Після проведення лікування стан його здоров`я не покращується, він вимушений тривалий час лікуватися, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманим пораненням та подальшим погіршенням у зв`язку з цим стану здоров`я порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві зв`язки, звички та бажання. Позивач значно витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Вказував, що у зв`язку з такими обставинами під час служби у Збройних силах України та отриманням інвалідності йому завдано моральної шкоди. З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 100 тисяч гривень.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала повністю згідно обставин викладених в позовній заяві, просить задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання зявився, позов не визнав повністю, надав письмові заперечення проти позову /а.с. 41-43/, згідно яких та даних пояснень в судовому засіданні вказав, що позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Міністерства оборони України йому заподіяно моральну шкоду. Підстави для застосування приписів ст.1167 ЦК України відсутні, оскільки вказана стаття регулює правовідносини, які виникають з наявності вини одного суб`єкта перед іншим. Вину Міністерства оборони України жодним документом не підтверджено. Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на дані правовідносини не поширюється, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування.

Судом досліджені докази по справі:
- копія паспорту позивача /а.с. 9/, згідно якого підтверджується особа позивача та його місце проживання;
- довідка Дніпродзержинського міського об`єднаного військового комісаріату /а.с. 11/, згідно якої підтверджується, що позивач проходив службу у ЗС з 21 жовтня 1985 року по 9 березня 1988 року він проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій;
- посвідчення /а.с. 11/, згідно якого підтверджується, що позивач є інвалідом 3-ї групи;
- військовий квиток /а.с. 12-14/, згідно якого підтверджується перебування позивача на обліку як військовослужбовця;
- свідоцтво про хворобу, виписки із медичної картки стаціонарного хворого, епікризи /а.с. 15, 17-34/, згідно якого підтверджується, звернення позивача до лікувального закладу з приводу отриманого поранення;
- виписка із акту огляду МСЕК /а.с. 16/, згідно якої підтверджується встановлення позивачу 3-ї групи інвалідності з 1 січня 2008 року в зв`язку із отриманням травми під час виконання обов`язків військовослужбовця при виконанні інтернаціонального боргу;
В судовому засіданні встановлено:
Позивачу ОСОБА_2 з 21 жовтня 1985 року по 9 березня 1988 року він проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій. При виконанні інтернаціонального обов`язку у вищезазначеній республіці він отримав осколочні поранення голови та бедра. Після звільнення з військової служби позивача періодично турбували головні болі, запаморочення, підвищений артеріальний тиск, порушення сну, дратівливість, погіршення пам`яті, загальна слабкість, а 1 січня 2008 року встановлена третя група інвалідності унаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби.
Вивчивши письмові докази по справі надані суду, проаналізувавши об`єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно ст. 3 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" його дія поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

З огляду на те, що завдання моральної шкоди позивач пов`язує з отриманими ним захворюваннями внаслідок множинного вогнепального поранення під час виконання у 1985 році інтернаціонального обов`язку в складі Радянської Армії, посилання позивача на положення ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як на підставу для задоволення позову, є необґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.2 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Положеннями вказаного Закону не передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я під час бойових дій на території інших держав.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем та його представником не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями заподіювача шкоди та вини відповідача в її завданні. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність доказів протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України по відношенню до позивача, відсутності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача в її завданні, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог і він задоволенню не підлягає.
На підставі ст. 91, 94, 277, 297, 299 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60, 61, 83, 209, 213-215, 218 158 ч.2, 212-214 ЦПК України, суд ,-
ВИРІШИВ :
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая