Номер провадження: 22-ц/785/6592/17
Номер справи місцевого суду: 509/1275/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, вказуючи, що 13.02.2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 61 МБА, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 34 000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язувався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 13.02.2013 року було укладено договір поруки.

В порушення умов вказаного договору відповідачі прострочили виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 102 783,01 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 698 054,01 гривень, а також судові витрати (а. с. 4-6).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у повному обсязі (а. с. 133-135).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 136-139).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 13.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 61 МБА, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 34 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 13.02.2013 року (а. с. 18).

В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 13.02.2008 року було укладено договір поруки (а. с. 23).

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки (а. с. 22).

Відповідно п. 2 та п. 4 договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому розмірі, що ї боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, а у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором , як солідарні боржники.

Проте, відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором не виконали, в зв'язку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 25.03.2016 року складає 2 698 054,01 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» виходив з того, що строк позовної давності сплив, а поважних причин такого пропуску позивачем не надано.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

11.04.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 6.7 договору передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 10).

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року у справі N 6-933цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову, при цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідач припинив сплату чергових платежів в серпні 2009 року.

13.12.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслало позичальнику ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення.

Відомості про те, що аналогічні вимоги надсилалися поручителям матеріали справи не містять.

11.04.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто поза межами строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що порука припинилася, оскільки строк дії договору поруки не встановлено, а банк протягом шести місяців з дня направлення вимоги не звернувся до суду з позовом до поручителя про стягнення боргу.

В апеляційної скарзі апелянт посилався на те, що двічі мало місце переривання перебігу строку позовної давності, а саме 28.03.2010 року, коли ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та 16.12.2013 року коли відповідач передав банку предмет застави та підписав відповідний акт.

Зі змісту рішення Овідіопольського районного суду Одеської області вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» 09 вересня 2010 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, що дає підстави для висновку, що 09 вересня 2010 року мало місце переривання строку позовної давності (а. с. 140).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений, в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 61 МБА від 13.02.2008 року в сумі 31 376,77 доларів США звернуто стягнення на автомобіль марки «Mitsubishi Canter», 1999 року випуску та на автомобіль марки «Renault Midlum», 2002 року випуску шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предметів застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаних транспортних засобів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а. с. 140-141).

Посилання в апеляційній скарзі про те, що 16.12.2013 року ОСОБА_2 було передано ПАТ КБ «Приватбанк» автомобілі, які були предметом застави не кореспондується з матеріалами справи. Так, зі змісту акту від 16.12.2013 року про передачу транспортного засобу вбачається, що підпис боржника в акті відсутній, що дає підстави вважати, що боржником не вчинялись будь-які дії, які пов'язані з виконання ним боргових зобов'язань.

Інших доводів правового характеру апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.