Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3418/17 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Є.У. № 334/3335/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_4, який має невиконані зобовязання, покладені на них судовим рішенням,

за апеляційною скаргою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Державний виконавець в порядку, передбаченому п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду із клопотанням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4 В поданні зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавчого листа № 2/331/495/15, який виданий 28.01.2016 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7179127,98 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04.10.2016 р. за № 52422015. 12.10.2016 року державним виконавцем винесено постанова про арешт всього майна боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, головний Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подання.

В засіданні апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи заявник не зявився, причин неявки суду не повідомив, колегія суддів визнала їх неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець не надав доказів вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на погашення боргу, та на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від виконання боргових зобовязань.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції є вірним.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_7, державний виконавець зазначив, що на виконанні до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшов виконавчий лист 2/331/495/15, який виданий 28.01.2016 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7179127,98 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04.10.2016 р. за № 52422015.

04.10.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52422015. Боржником рішення суду не виконується, борг не сплачується.

12.10.2016 році була винесена постанова про арешт майна боржника.

18.10.2016р. боржник ОСОБА_4 звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень про відкладення на десять днів проведення виконавчих дій.

Як вбачається із матеріалів справи, що 18.10.2016р. боржник ОСОБА_4 звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень про відкладення на десять днів проведення виконавчих дій.

За період перебування виконавчого листа на виконанні з 04.10.2016р. державний виконавець не здійснив ні одного виходу на місцем проживання боржника.

Державним виконавцем не надано жодних доказів суду того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобов'язань, що виконати рішення суду у нього були всі реальні можливості, і цьому не заважали будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Все це свідчить про неповноту вчинення виконавчих дій та відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань.

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей того, що державний виконавець вичерпав усі можливості, а саме того, що встановлював місце проживання боржника, викликав до виконавчої служби, та докази того, що боржник отримував вимоги державного виконавця.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4., державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду.

При розгляді даного питання судом враховані розяснення Верховного Суду України, викладені в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, де зазначено, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, державним виконавцем зазначене не доведено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: