Справа № 2-406/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Вуїв О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за поданням державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2017 року державний виконавець Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що у боржника наявні невиконані зобовязання за рішеннями Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2009 року та від 25 серпня 2010 року, ухвалених на користь ВАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», які знаходяться на примусовому виконанні у відділі та від виконання яких боржник ухиляється.

Проте під час вирішення питання про прийняття справи до свого провадження суддею було встановлено підстави для самовідводу, передбачені п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України про що й було написано відповідну заяву.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справі «Білуха проти України» суд, який здійснює провадження по справі повинен бути безстороннім. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Декларації прав людини повинна визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей протии Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

З матеріалів справи вбачаються об'єктивні критерії для самовідводу, а тому заява підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 20, 24, 209, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді про самовідвід по цивільній справі за поданням державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Вуїв