Провадження №2-о/155/111/17
Справа №155/1118/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Горохівський районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, посилаючись на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ярівка Горохівського району Волинської області. В Горохівському районі Волинської області заявник проживає з моменту народження, спочатку в селі Ярівка Горохівського району, а пізніше - в селі Охлопів Горохівського району. Коли виникла необхідність про призначення заявникові пенсії, остання виявила, що у неї відсутній паспорт громадянина України, оскільки потреби виробляти паспорт у неї ніколи не було. З метою отримання паспорта громадянина України заявник зверталася до Горохівського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області із відповідною заявою, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю судового рішення про встановлення факту постійного проживання на території України. Оскільки вищевказані обставини перешкоджають здійсненню заявником свого права на отримання пенсії, заявник просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року у судовому порядку. Також, просить встановити факт, що її прізвище згідно свідоцтва про одруження «ОСОБА_1».

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Горохівського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Оскільки ч.2 ст.256 ЦПК України передбачено встановлення у судовому порядку також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, то заявник ОСОБА_1 підставно звернулася з відповідною заявою в суд.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктами 1, 2 розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006), передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Заяви з питань громадянства оформлюються про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина СРСР НОМЕР_1, виданого 16 листопада 1976 року відділом внутрішніх справ Горохівського райвиконкому Волинської області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ярівка Горохівського району Волинської області.

Свідоцтвом про шлюб стверджується, що заявник ОСОБА_1 10 жовтня 1992 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила своє прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Згідно довідки №246 від 04 липня 2017 року, виданої Вільхівською сільською радою Горохівського району Волинської області, ОСОБА_1 зареєстрована 23 листопада 1976 року в АДРЕСА_2, однак за вказаною адресою не проживає.

Згідно довідки №469 від 05 липня 2017 року, виданої Квасівською сільською радою Горохівського району Волинської області, ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_1

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту належності правовстановлюючого документу в контексті положень ст.ст.57-59 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є підставною та підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.60, 212-215, ч.ч.1,2 ст.234, ст.235, ч.2 ст.256, ч.1 ст.259 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006), суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України станом на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року.

Встановити факт, що прізвище ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про одруження «ОСОБА_1».

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.