Справа № 357/9380/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/4489/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 42 15.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання ордеру недійсним, визнання договору дарування недійсним та виселення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що в 1994 році лейтенанту ЗСУ ОСОБА_3 розподілено однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1, як постійне житло із зняттям з квартирного обліку та рішенням міської ради надано ордер НОМЕР_1 від 31.08.1994 року на вселення.

В подальшому, ОСОБА_3 приватизував вказану квартиру.

В 2016 році, у зв'язку із поліпшенням житлових умов Міністерством Оборони України, ОСОБА_3 виявив бажання здати спірну квартиру, і отримав відповідну довідку № 2 про те, що він 27.04.2016 року розприватизував квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міськради від 22.03.2016 року №98 прийнято спірну квартиру з приватної власності до комунальної власності територіальної громади м. Біла Церква і 15.06.2016 року видано ордер за №001481 на вказане житлове приміщення ОСОБА_4, який 01.07.2016 року подарував його ОСОБА_2

Позивач зазначає, що виконавчим комітетом порушено порядок розподілу житлового приміщення, зокрема, прийнято рішення про передачу квартири, яка відносилась до житлового фонду Міністерства оборони України, що призвело до незаконної передачі спірної квартири ОСОБА_2 З цих підстав, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, просив суд скасувати п.2.2. рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міськради №252 від 14.06.2016 року та визнати ордер №001481 від 15.06.2016 року на вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_2 недійсним, визнати недійсним договір дарування №1024 від 01.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуб Н.М., та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Серед доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доказів, наданих позивачем, про те, що поліпшення житлових умов ОСОБА_3 здійснене квартирно-експлуатаційним органом міністерства оборони України, а не виконкомом Білоцерківської міської ради, а тому відповідно до п. 7 Наказу Державного комітету по житлово-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов», квартира повинна була після роз приватизації повернутись у відання Міністерства оборони України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували на приналежність спірного будинку Міністерству Оборони України. Крім того, позивачем не доведено, що скасування приватизації спірної квартири було здійснено відповідачем - виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради із порушенням визначеного законодавством порядку розподілу житлового приміщення.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.08.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів №255 від 25.08.1994 року «Про заселення вільних квартир в місті, переоформлення особових рахунків на квартири та обмін жилою площею мешканців міста», ОСОБА_3, військовослужбовцю, розподілено однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1, як постійне житло із зняттям з квартирного обліку та видано ордер НОМЕР_1 від 31.08.1994 року на вселення. 09.02.1999 року ОСОБА_3 приватизував вказану квартиру, оскільки вона була отримана як постійне житло, та отримав свідоцтво про право власності на житло №25657 від 09.02.1999 року.

Даний факт сторонами не заперечується та підтверджується архівним витягом з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів №255 від 25.08.1994 року «Про заселення вільних квартир в місті, переоформлення особових рахунків на квартири та обмін жилою площею мешканців міста», копією ордеру НОМЕР_1 від 31.08.1994 року на вселення, копією свідоцтва про право власності на житло №25657 від 09.02.1999 року та довідкою Виконавчого комітету Білоцерківської міськради №3678/1-7 від 21.10.2016 року.

В подальшому, за заявою ОСОБА_3 від 16.03.2016 року до голови Білоцерківської міської ради про скасування приватизації квартири АДРЕСА_4 рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міськради №98 від 22.03.2016 року була скасована приватизація та квартира передана у комунальну власність міста.

02.06.2016 року на засіданні громадської комісії з житлових питань було прийнято рішення про надання квартири АДРЕСА_5 ВВВ 1 групи ОСОБА_4, яке затверджено рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №252 від 14.06.2016 року. Наступного дня, 15.06.2016 року на підставі вказаного рішення виконкому видано ордер за №001481 на вказане житлове приміщення ОСОБА_4.

01.07.2016 року останній уклав з ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_6 за №1024, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуб Н.М.

Слід зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом, квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква як на обґрунтування позовних вимог посилався на те, що поліпшення житлових умов ОСОБА_3 було здійснено Міністерством оборони України, а квартира, яка була отримана ОСОБА_3 належить до житлового фонду Міністерства оборони України.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних доводів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема довідки ЖЕК6 від 21.10.2016 року, вбачається, що житловий будинок за адресою вул. академіка Кримського, 2 з 1994 року знаходиться на балансі житлово-експлуатаційної контори № 6.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що спірна квартира належить до комунальної власності міста, а твердження позивача про те, що квартира є житловим фондом МО України нічим не обґрунтовані.

За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначає Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р. №2482-ХІІ (далі - Закон №2482-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частина 1 ст. 2 Закону №2482-ХІІ визначає, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч. 1 ст. 8 №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п.4 наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 р. №1 "Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України" обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Відповідно до матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на житло № 25657 від 09 лютого 1999 року, вказане свідоцтво видано ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_7 на підставі розпорядження завідуючого комунальною службою органу приватизації державного житлового фонду міста. (т. 1 а.с. 93)

З огляду на вказане, та обставина, що приватизація житла ОСОБА_3 здійснена не Квартирно-екпслуатаційним відділом м. Біла Церква, а комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, також підтверджує належність спірної квартири до комунальної власності міста.

Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов» затвердженого Наказом Державного комітету України по Житлово-комунальному господарству N 24 від 01.06.95 року громадяни, які виявили бажання одержати житло в межах встановленої норми жилої площі в одному населеному пункті, подають до органу, який здійснює поліпшення житлових умов заяву за встановленою формою (додається) та правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності, та ін.) на будинок, квартиру, кімнату в квартирі і витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно). Для поліпшення житлових умов особі, що передає квартиру, право власності на яку набуто шляхом її приватизації, орган, який здійснює поліпшення житлових умов, на підставі заяви цієї особи в місячний термін приймає письмове рішення про прийняття житла до комунальної чи державної власності. Про це заявнику надсилається повідомлення у п'ятиденний термін з копією зазначеного рішення.

Орган приватизації на підставі цього рішення протягом трьох днів скасовує за заявою особи, житлові умови якої поліпшуються, рішення про приватизацію житла та анулює свідоцтво про право власності на приватизовану квартиру. До заяви додаються копія рішення про прийняття житла до комунальної чи державної власності та оригінал свідоцтва про право власності. Оригінал свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру з відміткою органу приватизації "Анульовано", завіреною печаткою цього органу, повертається заявнику. Орган приватизації на підставі прийнятого рішення вносить відповідну інформацію про зміну власника (або форми власності) квартири у гр. 7 "Примітка" Книги реєстрації квартир, одноквартирних будинків, що належать громадянам на праві власності анулювання), а також у 10-денний термін після анулювання свідоцтва про право власності перераховує відповідні суми житлових чеків до установ Ощадбанку України для зарахування на депозитні рахунки громадян. Про анулювання свідоцтва про право власності орган приватизації письмово повідомляє орган, який здійснює поліпшення житлових умов, та бюро технічної інвентаризації. Громадянин, квартира якого прийнята до комунальної чи державної власності, звертається до бюро технічної інвентаризації із заявою щодо скасування запису про реєстрацію права власності за громадянином (громадянами) на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. До заяви додається оригінал свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру з відміткою органу приватизації про його анулювання та копія рішення органу, який здійснює поліпшення житлових умов, щодо умов прийняття квартири до комунальної чи державної власності. Оригінал свідоцтва про право власності та технічний паспорт на приватизовану квартиру залишаються в бюро технічної інвентаризації. На підставі поданих документів бюро технічної інвентаризації протягом 5 днів скасовує запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за громадянином громадянами), про що заявнику надається відповідна довідка.

Орган, який здійснює поліпшення житлових умов, у тижневий термін приймає рішення про надання громадянину (громадянам) ордера на житлове приміщення, яке він отримує в результаті поліпшення житлових умов на підставі поданої громадянином відповідної довідки бюро технічної інвентаризації.

Житлове приміщення має бути звільнене та передане органу, який здійснює поліпшення житлових умов, протягом місяця у належному стані відповідно до вимог пункту 36 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Орган приватизації, який здійснив приватизацію житлового приміщення, переданого громадянином органу, що поліпшив його житлові умови, на вимогу громадянина або членів його сім'ї зобов'язаний видати довідку про факт анулювання приватизації.

Житло, що переведено до державного чи комунального житлового фонду, приймається на баланс органу, який здійснює поліпшення житлових умов.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, 09.02.1999 року ОСОБА_3 приватизував спірну квартиру, оскільки вона була отримана ним як постійне житло, а 16.03.2016 року звернувся до голови Білоцерківської міської ради із заявою про її розприватизацію і відповідним рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міськради №98 від 22.03.2016 року була проведена її розприватизація та квартира передана у комунальну власність міста.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу, що вказане рішення виконавчого комітету Білоцерківської міськради №98 від 22.03.2016 року є дійсним і ніким не оскаржувалось.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив відсутність правових підстав для скасування п.2.2. Рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міськради №252 від 14.06.2016 року та визнання ордеру №001481 від 15.06.2016 року на вселення недійсним, то не підлягають до задоволення і вимоги про визнання недійсним договору дарування №1024 від 01.07.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуб Н.М. та виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: