Справа № 530/1095/17
Номер провадження 2/530/646/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Должко С.Р., секретаря Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Артелярщинської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Артелярщинської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину.

Також позивач, ОСОБА_1 просить визнати право на спадщину її батька ОСОБА_4 в частині житлового будинку і господарських будівель повністю враховуючи рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та заяви про відмову в прийняті спадщини гр. ОСОБА_2 в частині земельного паю 1/3 частини. Визнати право на спадщину її матері ОСОБА_5 в частині житлового будинку і господарських будівель1/2 частини та земельного паю 1/2 виходячи з рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та відмови від спадщини гр. ОСОБА_2. Згідно ст. 1301 ЦК України визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 виданного Зіньківською державною нотаріальною конторою та скасування його державної реєстрації.

В судове засідання з»явилася позивачка і підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача, Артелярщинської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав і просить розгляд справи провести без його участі.

26.12.2017 року позивач будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявилася, написавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявився, написавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим в судове засідання зявився але написав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнав.

Зачитавши заяву позивача, про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, зачитавши заяву відповідача, який визнав позовні вимоги, зачитавши заяву третьої особа без самостійних вимог ОСОБА_3, який позовні вимоги не визнав, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документальні докази і надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України ( в редакції 2004 року) , особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об»єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз»яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов»язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов»язків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності .

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України ( в редакції 2004 року): Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, ( в редакції 2004 року) - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, ( в редакції 2004 року) - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, ( в редакції 2004 року) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Як вбачається з матеріалів справи 12.08.2011 року померла ОСОБА_5 про що видано свідоцтво про смерть 1-КЕ № 186259 (а.с.6). 14.06.2012 року помер ОСОБА_4 про що видано свідоцтво про смерть 1-КЕ № 221721 (а.с.14).

08.02.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_7 Артелярщинської сільської ради. Даним заповітом ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла половину належного їй будинку, майна, а також земельний пай що знаходиться в коллективному сільськогосподарському підприємстві імені Ватутіна своїм рідним дітям: ОСОБА_2 василівні, що проживає в Приморському краї м.Находка, ОСОБА_8, що проживає в м.Зіньків, ОСОБА_1, що проживає в Харківській області Шевченково, АДРЕСА_1 (а.с.10).

09.03.2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, який був посвідчений секретарем Артелярщинської сільської ради ОСОБА_9. Даним заповітом ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла належний їй будинок з господарськими будівлями, земельний та майновий паї заповідає онукові ОСОБА_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26,36-37, та а.с.69 спадковї справи №157/2011).

08.02.1996 року ОСОБА_4 склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_7 Артелярщинської сільської ради. Даним заповітом ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла половину належного їй будинку, майна, а також земельний пай що знаходиться в коллективному сільськогосподарському підприємстві імені Ватутіна своїм рідним дітям: ОСОБА_2 василівні, що проживає в Приморському краї м.Находка, ОСОБА_8, що проживає в м.Зіньків, ОСОБА_1, що проживає в Харківській області Шевченково, АДРЕСА_1 (а.с.39 спадкової справи №169/2012).

09.03.2006 року ОСОБА_4 склав заповіт заповіт, який був посвідчений секретарем Артелярщинської сільської ради ОСОБА_9. Даним заповітом ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів належний йому будинок з господарськими будівлями, земельний та майновий паї заповідає онукові ОСОБА_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39 спадковї справи №169/2012).

По справі встановлено, що 12 серпня 2011 року померла ОСОБА_5, 14 червня 2012 року помер ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обовязки, що належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті.

Згідно свідоцтва № 39 на право особистої власності на жилий будинок від 20 грудня 1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Дейкалівської сільської Ради народних депутатів № 24 від 14.07.1988 р. спірний житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Артелярщина по вул. Леніна, 22, дійсно належав колгоспному двору, голова якого був ОСОБА_4, на праві особистої власності (а.с.19).

Підтвердженням належності спірного будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є записи погосподарської книги № 1, особовий рахунок № 36 за 1986-1990 роки виконавчого комітету сільської ради, де членами господарства зазначені ОСОБА_4Я, як голова сім`ї, та ОСОБА_5 - його дружина (а.с.14 спадковї справи №169/2012).

26 березня 2014 року держаним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частин земельної ділянки загальним розміром 4,0404 га, розташованої на території Артелярщинської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_4Я на підставі державного акта серії ІІ-ПЛ № 022710, виданого 30 березня 2001 року Зіньківською райдержадміністрацією Полтавської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 78 (а.с.60 спадковї справи №169/2012).

27 жовтня 2015 року ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частин земельної ділянки загальним розміром 4,0399 га, розташованої на території Артелярщинської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акта серії ІІ-ПЛ № 022710, виданого 30 березня 2001 року Зіньківською райдержадміністрацією Полтавської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 79 (а.с.90 спадковї справи №157/2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою спадкодавців ОСОБА_5, яка померла 12 серпня 2011 року та ОСОБА_4, померлого 14 червня 2012 року, на час відкриття спадщини досягла встановленого законом пенсійного віку та в силу положень абз. 17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» належить до непрацездатних осіб, у зв»язку з чим має право на обовязкову частку у спадщині ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

28 жовтня 2011 року ОСОБА_1 подала до Опішнянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ОСОБА_5, а 16 жовтня 2012 року заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4, тобто у строки, встановлені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вчинила визначені ст.ст. 1268, 1269 ЦК України дії для здійснення права на спадкування.

Відповідно до копії спадкової справи №169/2012, на майно померлого 14.06.2012 року ОСОБА_4 до Опішнянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подано: 2 жовтня 2012 року ОСОБА_6, (т.1 а.с.134), 16.16.2012 року ОСОБА_1 ( т.1а.с.137). 21.12.2012 року до Опішнянської державної нотаріальної контори подано заяву про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_2 (т.1а.с.141).

У відповідно до копії спадкової справи №157/2011, на майно померлого 12.08.2011 року ОСОБА_5 до Опішнянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подано: 30.04.2015 року ОСОБА_6, (т.2 а.с.14), 28.10.2011 року ОСОБА_1 ( т.2а.с.41), 14.10.2011 року ОСОБА_2 (т.2 а.с.42), 24.01.2012 року ОСОБА_3 (т.2 а.с.42а).

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На звернення позивача, ОСОБА_1 на майно померлого 14.06.2012 року ОСОБА_4 до Опішнянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину відповідно до копії спадкової справи №169/2012 їй було повідомлено, що вона має право звернутися до Зіньківської державної нотаріальної контори щоб вирішити питання про видачу свідоцтва про видачу свідоцтв про спадщину. Її частка у спадщині залишається відкритою. Всі документи вона має оформляти самостійно (т.1.а.с.79). Дане повідомлення ОСОБА_1 отримала 07.02.2014 року (т.1.а.с.78).

Також на звернення позивача, ОСОБА_1 на майно померлої 12.08.2011 року ОСОБА_5 до Опішнянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину відповідно до копії спадкової справи №157/2011 їй було повідомлено, що вона має право звернутися до Зіньківської державної нотаріальної контори щоб вирішити питання про видачу свідоцтва про видачу свідоцтв про спадщину. Її частка у спадщині залишається відкритою. Всі документи вона має оформляти самостійно (т.1 а.с.29, т.2.а.с.21, 35,39,60). Дане повідомлення ОСОБА_1 отримала (т.1 а.с. 30, т.2.а.с.61,73).

Суд бере також до уваги, що ОСОБА_2 відмовилася від спадщини свого батька ОСОБА_4 подавши тільки 21.12.2012 року до Опішнянської державної нотаріальної контори подано заяву про відмову від прийняття спадщини (т.1а.с.141), тобто в строк, який перевищує 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Під час дослідження матеріалів цивільної справи №530/1095/17 та спадкових справ №157/2011 та №169/2012 встановлено, що Опішнянською державною нотаріальною конторою, Зіньківською державною нотаріальною конторою та приватними нотаріусами Зіньківського районного нотаріального округу постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу ОСОБА_1 - не видавалася.

Таким чином, успадкувати спадщину і належним чином зареєструвати належне померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 майно позивач має у нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу.

А тому в частині позовних вимог визнання права на спадщину її батька ОСОБА_4 в частині житлового будинку і господарських будівель повністю враховуючи рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та заяви про відмову в прийняті спадщини гр. ОСОБА_2 в частині земельного паю 1/3 частини. Визнати права на спадщину її матері ОСОБА_5 в частині житлового будинку і господарських будівель 1/2 частини та земельного паю 1/2 виходячи з рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та відмови від спадщини гр. ОСОБА_2 - слід відмовити.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 ЦК України).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_11 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

На час розгляду справи, заповіти: від 08.02.1996 року ОСОБА_5, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла половину належного їй будинку, майна, а також земельний пай що знаходиться в коллективному сільськогосподарському підприємстві імені Ватутіна своїм рідним дітям: ОСОБА_2 василівні, що проживає в Приморському краї м.Находка, ОСОБА_8, що проживає в м.Зіньків, ОСОБА_1, що проживає в Харківській області Шевченково, АДРЕСА_1 (а.с.10); від 09.03.2006 року ОСОБА_5 згідно якого на випадок своєї смерті заповіла належний їй будинок з господарськими будівлями, земельний та майновий паї заповідає онукові ОСОБА_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26,36-37, та а.с.69 спадковї справи №157/2011); від 08.02.1996 року ОСОБА_4 згідно якого половину належного йому будинку, майна, а також земельний пай що знаходиться в коллективному сільськогосподарському підприємстві імені Ватутіна своїм рідним дітям: ОСОБА_2, що проживає в Приморському краї м.Находка, ОСОБА_8, що проживає в м.Зіньків, ОСОБА_1, що проживає в Харківській області Шевченково, АДРЕСА_1 (а.с.39 спадкової справи №169/2012); від 09.03.2006 року ОСОБА_4 згідно якого на випадок своєї смерті заповів належний йому будинок з господарськими будівлями, земельний та майновий паї заповідає онукові ОСОБА_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39 спадкової справи №169/2012) не скасовані, дійсні, а тому в частині позовних вимог - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 виданого Зіньківською державною нотаріальною конторою та скасування його державної реєстрації слід відмовити.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України ( в редакції 2004 року), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

А тому зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем ОСОБА_1 згідно позовної заяви заявлено три позовних вимоги,а саме визнати право на спадщину її батька ОСОБА_4 в частині житлового будинку і господарських будівель повністю враховуючи рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та заяви про відмову в прийняті спадщини гр. ОСОБА_2 в частині земельного паю 1/3 частини. Визнати право на спадщину її матері ОСОБА_5 в частині житлового будинку і господарських будівель1/2 частини та земельного паю 1/2 виходячи з рішення апеляційного суду від 19.06.2017 року та відмови від спадщини гр. ОСОБА_2. Згідно ст. 1301 ЦК України визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 виданого Зіньківською державною нотаріальною конторою та скасування його державної реєстрації.

Відповідно до закону про судовий збір: судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання заяви майнового характеру ставка судового збору для фізичних осіб - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 670 гривень 18.08.2017 р. (т.1 а.с.84) та 20 гривень 05.09.2017 року ( т.1 а.с.99). Недоплачено суму 590 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 228-229, 258, 263-268, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Артелярщинської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину відмовити в повному обсязі.

Стягти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсіонерки, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 590 ( пятсот девяносто) гривень судового збору на користь держави. Стягнення судового збору проводити на р/р 0001, одержувач : ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за , банк одержувача ГУДКС України в м. Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_12