У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж», Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» про поновлення прав молодого спеціаліста,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона в 2013 році була зарахована до Костянтинівського медичного училища на бюджетну форму навчання за результатами конкурсу сертифікатів 3710.

01 липня 2016 року вона отримала диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Сестринська справа», сертифікат державного зразку № 1761 (2016 МОЗ України (результат 203 бали (87,33 % правильних відповідей), комплексний кваліфікаційний іспит зі спеціальності здала на 5 (відмінно).

Відповідно до угоди від 02 вересня 2013 року про підготовку фахівців із вищою освітою, укладеною між нею та Костянтинівським медичним училищем, вона отримала направлення на роботу в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки». Згідно з умовами цієї угоди, спеціалісти, які навчаються на бюджетній формі навчання, та які отримують неповну вищу медичну освіту, повинні відпрацювати за спеціальністю не менше трьох років.

Відповідно до направлення, яке видало їй Костянтинівське медичне училище, вона прийшла працевлаштовуватися на роботу в міську інфекційну лікарню.

01 серпня 2016 року позивач приступила до роботи відповідно до наказу № 02-2/39 від 29 липня 2016 року. При цьому, незважаючи на те, що вона навчалася на бюджетній формі навчання, їй довелося погодитися на декретну ставку палатної медсестри ОСОБА_3

За весь час своєї трудової діяльності в інфекційній лікарні її цілеспрямовано, методично намагалися звільнити.

11 листопада 2016 року її було ознайомлено з наказом про звільнення, не попередивши її про це за три дні відповідно до КЗпП України, та не повідомивши про це обласний департамент охорони здоров'я Донецької держадміністрації м. Краматорська.

Позивача звільнили за п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню трудового договору, у зв'язку з виходом на роботу основного працівника ОСОБА_3

Вважає звільнення незаконним.

Відповідно до ст. 197 КЗпП України молодим спеціалістам передбачено надання першого робочого місця за спеціальністю на період не менше трьох років у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, позивач просила визнати її звільнення 11 листопада 2016 року незаконним і поновити її на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», оскільки вона є молодим спеціалістом за направленням Костянтинівського медичного училища відповідно до угоди від 02 вересня 2013 року, та строк її відпрацювання не сплив; з огляду на її правовий статус молодого спеціаліста, у випадку відмови їй у поновленні на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» зобов'язати КЗ «Костянтинівський медичний коледж» здійснити перерозподіл з наступним направленням її на роботу в інше КЛПУ м. Костянтинівки (так як житлової площі при розподілі не надається), оскільки ще не скінчився строк її відпрацювання за направленням відповідно до угоди від 02 вересня 2013 року між нею - молодим спеціалістом і Костянтинівським медичним училищем; при ухваленні рішення про поновлення її на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» або перерозподілі її в місті Костянтинівка як молодого спеціаліста на нове місце роботи у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України зобов'язати КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» сплатити їй середній заробіток за час вимушеної відсутності на роботі.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Установлено, що ОСОБА_2 у 2016 році закінчила Костянтинівське медичне училище за спеціальністю № 5.12010102 «Сестринська справа», здобувши кваліфікацію «Медична сестра».

Під час навчання, 02 вересня 2013 року, між нею та Костянтинівським медичним училищем в особі Шарий К.В. було укладено угоду про підготовку фахівців із вищою освітою, оформленою у відповідності з додатком № 1 до п. 5 «Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням».

Згідно умов цієї угоди медичне училище бере на себе зобов'язання забезпечити студентів місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання, а студент зобов'язувався прибути на місце працевлаштування, де відпрацювати не менше трьох років, протягом яких кожний рік надавати училищу повідомлення про працевлаштування.

Згідно з направленням на роботу від 01 липня 2016 року № 9301, ОСОБА_2 була направлена в розпорядження міської інфекційної лікарні м. Костянтинівки для роботи на посаді медичної сестри, куди прибула 01 серпня 2016 року.

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» від 29 липня 2016 року № 02-2/39 ОСОБА_2 згідно її особистої заяви у відповідності до п. 2 ст. 23 КЗпП України з 01 серпня 2016 року прийнята на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення для дітей, тимчасово, на час перебування основного робітника ОСОБА_3 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу.

Повідомленням від 08 листопада 2016 року ОСОБА_3, на час відпустки якої була працевлаштована ОСОБА_2, поставила головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» до відома про свій намір приступити до роботи з 12 листопада 2016 року.

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» від 11 листопада 2016 року № 02-2/70 ОСОБА_3 допущено до виконання роботи на умовах неповного робочого тижня (35 годинний робочий тиждень), в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 12 листопада 2016 року по 04 червня 2019 року включно, із залученням до роботи у вихідні, святкові дні, нічний час відповідно до затвердженого щомісячного графіку.

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» від 11 листопада 2016 року № 02-2/71 ОСОБА_2 звільнено у зв'язку з закінченням строку трудового договору у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до акта ОСОБА_2 11 листопада 2016 року була ознайомлена з наказом від 11 листопада 2016 року № 02-2/71 про звільнення, від підпису про ознайомлення з цим наказом відмовилася, трудову книжку забрала.

З акта перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10 квітня 2017 року № 05-15-3339/0012, проведеної головним управлінням державної служби України з питань праці у Донецькій області закладу КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», вбачається, що згідно штатного розпису станом на 01 серпня 2016 року у вказаному медичному закладі були вакантні тимчасові місця, а саме, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у зв'язку з їх відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Саме ці місця були запропоновані позивачу. Позивач погодилася на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» з 01 серпня 2016 року тимчасово на час перебування основного робітника ОСОБА_3 у декретній відпустці, про що свідчить заява ОСОБА_2 від 29 липня 2016 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 заявою повідомила про намір стати до роботи з 12 листопада 2016 року.

Під час перевірки досліджувалась заява ОСОБА_2 про відмову від запропонованої роботи на посаді медичної сестри міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 06 жовтня 2016 року.

Листом від 11 листопада 2016 року № 01-3/111 головний лікар КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» повідомляв начальника відділу учбових закладів, кадрів та мобілізаційної роботи департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації про звільнення з посади ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору.

Перевіркою вимог законодавства про працю України при звільненні ОСОБА_2, проведеною головним управління Держпраці у Донецькій області, порушень встановлено не було.

Із копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 навчалась у Костянтинівському медичному училищі з 01 вересня 2013 року по 28 червня 2016 року, отримала диплом від 01 липня 2016 року НОМЕР_1. Запис від 01 серпня 2016 року № 1 - Прийнята на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення для дітей тимчасово (Наказ від 29 липня 2016 року № 02-2/39). Запис від 11 листопада 2016 року № 2 - Звільнена в зв'язку із закінченням трудового договору ст. 36 п. 2 КЗпП України (Наказ від 11 листопада 2016 року № 02-2/71). Запис від 02 грудня 2016 року №№ 3,4,5 зроблено Костянтинівським міським центром зайнятості щодо початку виплати допомоги по безробіттю.

До матеріалів справи залучена відмова ОСОБА_2 від запропонованої вакансії медичної сестри міського центру первинної медико-санітарної допомоги, датована 06 жовтня 2016 року, у зв'язку з тим, що вона уже працює медичною сестрою КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки».

Листом від 11 листопада 2016 року головний лікар КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» повідомив начальника відділу учбових закладів, кадрів та мобілізаційної роботи департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням строку трудового договору, тому що до роботи повернувся основний працівник.

Після звільнення 11 листопада 2016 року у зв'язку із закінчення трудового договору, ОСОБА_2 02 грудня 2016 року стала на облік Костянтинівського міського центру зайнятості.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (п.п. 2,3 ч. 1 ст. 23), на який укладався трудовий договір, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Інших обмежень для припинення трудового договору із цієї підстави законодавством не передбачено, і ніяких обов'язків з працевлаштування звільнюваних працівників на адміністрацію підприємства, установи, організації закон не покладає.

Згідно Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», а також «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за № 992, ОСОБА_2 як молодий фахівець, працевлаштований за направленням, мала відпрацювати у вказаному закладі, як державному секторі, не менше ніж три роки.

Згідно з п. п. 6, 8, 14 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу молодого фахівця, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред'являється направлення на роботу і скріплена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні (пункт 21 вищевказаного Порядку).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що звільняючи ОСОБА_2 за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за закінченням строкового трудового договору після відпрацювання 3 місяців 11 днів, КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», як замовник, фактично відмовилось від молодого фахівця, з огляду на те, що питанням його працевлаштування має займатися державна служба зайнятості. При цьому, у відповідності до наведеного Порядку, питання повторного розподілу та забезпечення молодого фахівця новим направленням на роботу до компетенція учбового закладу не відносяться.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди судами попередніх інстанцій відмовлено обґрунтовано, оскільки вони є похідними від первинних позовних вимог про поновлення на роботі, які задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_2 зобов'язати КЗ «Костянтинівський медичний коледж» здійснити перерозподіл з наступним направленням її на роботу в інше КЛПУ м. Костянтинівки, суди також правомірно відмовили у їх задоволенні, оскільки вони не мають правового забезпечення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж», Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» про поновлення прав молодого спеціаліста.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов