Справа № 496/1300/17
Провадження № 2/496/1072/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Полубок Н.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків через неналежне виконання зобов'язання, -

В С Т А Н О В И В :

27.04.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який потім уточнив (а.с.82-85) та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь збитки завданні несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання в розмірі 170191,046 грн., які за офіційним курсом НБУ станом на 18.04.2017 року еквівалентні 6347,57 доларам США.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.2011 року ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 11350 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути таку ж саму суму грошових коштів в строк до 08 липня 2011 року, про що свідчить розписка відповідача, яка складена останнім власноруч. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року, з відповідача було стягнуто за вказаною розпискою борг у сумі 129163 грн., що на час розгляду справи було еквівалентно 11350 доларів США. Відповідач по справі фактично виконав лише вимоги рішення суду, примусово сплативши лише грошові кошти в розмірі 129163 грн. У даній справі позовні вимоги фактично полягають у стягненні збитків у вигляді курсової різниці валют, яка утворилася у зв'язку з передачею грошових коштів у доларах США на виконання договору позики і їх вартістю на момент фактичного повернення коштів у національній валюті України. Відповідач станом на 28.09.2016 року повернув лише частину позиченої суми, що еквівалентна 5002,43 доларів США, залишок заборгованості складає 6347,57 доларів США., станом на 18.04.2017 року розмір заборгованості, що залишилася за відповідачем складає 170191,046 грн. У зв'язку з вище викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав при цьому посилався на письмові заперечення у справі (а.с.88-89).

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 22.04.2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11350 доларів США та відповідач був зобов'язаний повернути суму боргу до 08.07.2011 року, відповідно до розписки, яка була написана відповідачем власноручно (а.с.10).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, з відповідача було стягнуто за вказаною розпискою борг у сумі 129163 грн., що в еквівалентні по курсу НБУ на 24.04.2014 року становить 11350,00 доларів США (а.с.9).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно копії квитанції ПАТ «Приват Банк» від 09.02.2017 року відповідач по справі сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 129163,00 грн. (а.с. 11).

Крім того, відповідно до листа Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 09.02.2017 року, вбачається, що на виконані у відділі знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №522/7420/14 виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів на загальну суму 129163,00 грн., вимоги виконавчого документа виконанні у повному обсязі, кошти у сумі 129163,00 перераховано стягувачу. 30.09.2016 року виконавче провадження завершено відповідно до п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.18), що також підтверджується постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 30.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження (а.а.110).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно з ч.1 ст. 36 цього закону Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Суд прийшов до висновку, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні, до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці, що фактично є предметом позову у цій частині позовних вимог ОСОБА_1

Частиною 2 ст.16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з цивільного позову, позивач ОСОБА_1 скористався своїм цивільними правами та вибрав спосіб захисту, шляхом відшкодування збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування позивних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з відповідача підлягає стягненню курсова різниця валют, яка утворилася у зв'язку з передачею грошових коштів у доларах США на виконання договору позики і їх вартістю на момент фактичного повернення коштів у національній валюті України, оскільки вона є збитками та при цьому посилався на вимоги ст. 22 ЦК України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Зазначеною нормою матеріального права, будь-яким іншим законом та умовами укладеного між сторонами розписки не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно долара США.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно з вимогами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" (далі - наказу) валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Обов'язок позичальника повернути позику передбачений ст.1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 09.02.2017 року, на виконані у відділі знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №522/7420/14 виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів на загальну суму 129163,00 грн., вимоги виконавчого документа виконанні у повному обсязі, кошти у сумі 129163,00 перераховано стягувачу. 30.09.2016 року виконавче провадження завершено відповідно до п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач не довів сам факт заподіяння йому з вини відповідача шкоди у вигляді упущеної вигоди у зв'язку зі зміною курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, враховуючи ту обставину, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року про стягнення заборгованості в сумі 129163,00 грн. є виконаним і вказана обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Тому, за встановлених обставин, підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача курсової різниці валют у сумі 170191,046 грн. - відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні даного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 533, 599, 614, 615, 623, 1046, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків через неналежне виконання зобов'язання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Горяєв І.М.