Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В.,Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представників сторін та представника органу служби у справах дітей, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2013 року, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3В, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що спільне життя у неї та відповідача не склалось, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків.

Відповідач самоусунувся від утримання їхньої спільної дочки та відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, хоча є працездатним, на утриманні інших осіб немає, отримує мінливий та нерегулярний дохід.

Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання малолітньої доньки з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмір по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №136 розірвано. Визначено місце проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_3 з матір'ю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій суму в розмірі по 750 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 23 грудня 2016 року до досягнення донькою повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,2 грн. та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуальною права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В порушення вимог ст. 224 ЦПК України, судом не було ухвалено заочне рішення, що призвело до порушення його прав, принципу рівності та змагальності учасників процесу.

Висновок суду про те, він у добровільному порядку не надає кошти на утримання доньки, не приймає участь в її утриманні та вихованні, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він купує для дитини речі, іграшки, витрачає грошові кошти на дитину в розважальних дитячих центрах, під час свого перебування в Польщі неодноразово передавав для дружини та дитини, речі, продукти харчування та кошти, а також власноручно здійснював ремонтні роботи по місцю проживання дитини.

Вважає, що рішення суду в частині розміру аліментів слід змінити та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 850 грн. щомісячно.

Звертає увагу на те, що до участі в справі не було залучено в якості третьої особи службу у справах дітей, залучення якої є обов'язковим при вирішенні питання про визначення місця проживання дітей, а тому позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини не підлягала до задоволення.

Крім того, між ним та позивачкою взагалі відсутній спір про місце проживання дитини, оскільки на його думку є правильним, щоб дитина проживала з матір'ю.

При поданні позовної заяви позивачем було порушено вимоги ст. 119 ЦПК щодо сплати судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини.

З наведених підстав просить рішення суду змінити, в задоволенні

позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю відмовити, та стягнути з нього аліменти в розмірі 850 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів із 750 грн. до 850 грн., а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується та його законність в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_1 проживає окремо від дитини, однак це не впливає на обсяг її прав і не звільняє відповідача від обов'язків щодо її утримання.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку не надає позивачу кошти на утримання доньки, не приймає участь у її утриманні та вихованні, тому враховуючи вимоги розумності та справедливості, рівності обов'язку матері та батька по утримуванню дитини, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі по 750 грн. на місяць.

Згідно із ст. ст.141 та 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до п.3 ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Судом вірно встановлено, що офіційно відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, а тому у відповідності до ч.1ст.184 СК України наявні підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач свого обов'язку по сплаті аліментів не заперечує, в суді апеляційної інстанції просив їх розмір збільшити до 850 грн. на місяць.

Оскільки, відповідач не приймав участі в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції та його думка з приводу розміру аліментів на утримання дочки не з'ясовувалась, то враховуючи часткове визнання ОСОБА_1 позову в цій частині під час апеляційного розгляду, рішення суду підлягає зміні із збільшенням розміру, стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів до 850 грн. на місяць.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю. В апеляційній скарзі відповідач не заперечує щоб їх спільна з позивачем дитина проживала разом з матір'ю.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради №08-1220 від 31.07.2017року місце проживання малолітньої Дарини-28.05.2015року вважають за доцільне визначити з матірю ОСОБА_2

Безпідставними є покликання ОСОБА_1 на невідповідність фактичним обставинам справи висновку суду про те, що він у добровільному порядку не надає кошти на утримання доньки, не приймає участь в її утриманні та вихованні, оскільки надані ним копії накладних про придбання двох іграшок на загальну суму 862,65 грн., фотокартки, на яких він зображений разом з дитиною та роздруківка переписки по мобільному телефону не свідчать про те, що відповідачем надається позивачу матеріальна допомога на утримання їх спільної дитини в достатньому розмірі для її проживання та розвитку.

Доводи відповідача про порушення судом вимог ст. 224 ЦПК України не ґрунтуються на законі, так як ухвалення заочного рішення є правом суду, а не обов'язком.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316,317,325 ЦПК України, ст.ст.180,184 СК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року в частині стягнення аліментів змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 750 грн. до 850 (вісімсот п'ятдесят) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_4

ОСОБА_5