Провадження № 2/161/171/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом житлово-комунального підприємства №7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в сумі 7722,54 гривень , --

В С Т А Н О В И В :

ЖКП №7 звернулось в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі проживають в квартирі №507 багатоквартирного будинку №20а по вул. Щусєва в місті Луцьку і є споживачами послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, які надає ЖКП №7. Зазначено, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини щодо надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території на підставі відкритого особового рахунку №82625. Нарахування плати за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території проводить ТзОВ «Волинський обласний обчислювальний центр» відповідно до рішень Виконавчого комітету Луцької міської ради та затверджених тарифів. Вартість послуг, повязаних з утриманням будинку та прибудинкових територій з 01 липня 2010 року становить 1,4767 грн. за 1 кв. м, з 01 липня 2013 року - 2,0920 грн. за 1 кв. м загальної житлової площі квартири. Вказано, що відповідачі вимоги закону щодо оплати вартості наданих послуг належним чином не виконують, за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території своєчасно не розраховуються, однак і не відмовляються від них. Крім того, відповідачами проігноровано обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. У звязку з цим відповідачі заборгували ЖКП №7 за надані послуги з утримання будинку кошти в загальній сумі 5093,70 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 3740,97 грн., три проценти річних від простроченої суми 547,19 грн.

В ході розгляду справи ЖКП №7 вимоги позову зменшено, надано уточнений розрахунок суми боргу, відповідно до якого станом на 01 листопада 2016 року заборгованість відповідачів по оплаті вартості наданих послуг по утриманню будинку та прибуткової території становить 4117,41 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення платежів 3131,68 грн., сума трьох відсотків річних 473,75 грн. Разом сума заборгованості складає 7722,54 грн.

З огляду на наведене просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ЖКП №7 заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території 7722,54 грн. та відшкодувати судові витрати у справі по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, заявою від 15 березня 2017 року просила справу розглядати за її відсутності, позов задовольнити (т.2,а.с.140).

Відповідач ОСОБА_1, яка водночас є представником відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні вимоги позову заперечувала, суду пояснила, що між нею та позивачем немає договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому, на її думку, немає підстав стягувати з неї будь-яких коштів. Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів дійсності встановлених тарифів та утримання будинку та прибудинкової території. Акти виконаних робіт, які містяться в матеріалах справи, відносяться до будинків за іншими адресами, а не за адресою її проживання. Зазначила, що позивачем не доведено обсяги та види робіт, які ним фактично надавались, чи були ці послуги якісні та вчасні. Також вважає, що розрахунок заборгованості не завірений належним чином, здійснений на власний розсуд представника ЖКП №7. Зважаючи на те, що позивач не надав рішення Луцької міської ради про затвердження тарифів на послуги з утримання будинку №20А по вул. Щусєва в місті Луцьку та прибудинкової території, договору на надання послуг, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з огляду на те, що обовязки у сфері ЖКГ можуть виникати лише на підставі укладеного письмового договору про надання послуг, а вразі відсутності такого на підставі документально підтверджених доказів про фактичне тримання послуг споживачами. Наголосила, що письмового договору про надання послуг між сторонами не укладено. Звернула увагу на ту обставину, що прибудинкова територія за адресою відповідачів не є сформованою земельною ділянкою, а тому, не зрозуміло на якій саме земельній ділянці надавались послуги. Просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають і є співвласниками квартири за адресою: м. Луцьк, вул. Щусєва, 20-а/507 (т.2,а.с.46).

Будинок №20А в по вул. Щусєва в місті Луцьку перебував на балансі ЖКП №7, яке забезпечує його експлуатацію та обслуговування, в тому числі утримання будинку та прибудинкової території (освітлення сходових кліток, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінсекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів тощо) (т.1,а.с.23, 26-28)

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України у справі 6-110цс12.

З матеріалів справи вбачається, що ЖПК №7 направляло ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропозицію щодо укладення договору про надання послуг (т.1,а.с.7,8), однак такий договір не був підписаний споживачем, і не є укладеним на час вирішення справи.

З врахуванням наведеного, посилання сторони відповідача на те, що між сторонами відсутній договір, а тому відсутні підстави для оплати наданих житлово-комунальних послуг,не ґрунтується на вимогах діючого законодавства і не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Структура та вартість послуг, які надаються ЖКП №7 затверджуються рішеннями виконкому Луцької міської ради.

В матеріалах справи містяться копія рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 31 травня 2010 року №346-1 та копія рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 05 червня 2013 року№319.1, якими встановлено тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на відповідні періоди (т.1,а.с.29-30, 34). Оскільки рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання громадянами, які проживають на відповідній території, то відповідачі зобовязані виконувати рішення органу місцевого самоврядування.

Суд не бере до уваги заперечення сторони відповідача щодо не доведення позивачем дійсності встановлених тарифів, оскільки, враховуючи принцип змагальності сторін, відповідач не надала доказів на спростування встановлених зазначеними рішення органу місцевого самоврядування тарифів.

Надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою м. Луцьк, вул. Щусєва, 20-а підтверджується нарядами для робітників внутрібудинкових мереж, актами прийому-здачі виконаних робіт з дератизації та дезінсекції зі списками підвальних приміщень будинків, актами про обсяги переданої споживачу електроенергії та рахунками за активну електроенергію, звітами про виконані роботи.

З матеріалів справи вбачається, що акти-претензії споживача щодо надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, як це передбачено ст. 18 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» не складалися.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Всупереч наведеним нормам відповідачами не надано належних та беззаперечних доказів того, що з усіх видів передбачених послуг позивач більшість не надає, а ті послуги, які надаються, є неякісними. Жоден із письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, не доводить факту неналежного надання послуг позивачем, а самі по собі звернення відповідачів до різних інстанцій не можуть слугувати такими доказами.

Не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача про відсутність в позивача права стягувати кошти за обслуговування прибудинкової території через те, що такі земельні ділянки є несформованими, а в ЖКП №7 відсутні правовстановлюючі документи на ділянки під житловими багатоквартирними будинками та прибудинкові території.

Дослідження наявності чи відсутності в позивача правовстановлюючих документів на прибудинкову територію не підлягає встановленню в межах розгляду даної справи. Прибирання прибудинкової території, згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відноситься житлово-комунальних послуг. Згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 05 червня 2013 року №319-1 та додатків до нього, обслуговування будинків, споруд та прибудинкової території за адресою вул. Щусєва 20а в м. Луцьку здійснювалося ЖКП №7, а тому, відповідно до п. 4 ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЖКП №7 має право отримувати плату за виконання власних функцій.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 листопада 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: м. Луцьк, вул. Щусєва, 20А/507, становить 4117,41 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення платежів 3131,68 грн., сума трьох відсотків річних 473,75 грн. Разом сума заборгованості складає 7722,54 грн. (т.2, а.с.141-142).

Судом встановлено, що ЖКП № 7 оплата за надані комунальні послуги відповідачам нараховувалася в межах діючих тарифів, доказів проведення нарахувань з порушенням діючих тарифів відповідачами суду не надано.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати щомісяця житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

20 квітня 2016 року Луцьким міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в користь ЖКП №7 заборгованості за надані послуги. Ухвалою суду від 13 червня 2016 року вказаний наказ було скасовано (т.1, а.с.6).

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку суми боргу вбачається, що протягом 2013-2016 років (т.2,а.с.141-142) послуги ЖКП №7 відповідачами частково оплачувалися.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в тому числі і частковим виконанням зобовязання.

В звязку з частковим виконанням зобовязання стороною відповідача, позовна давність вважається перерваною, а тому, в даному випадку, установлена ст.257 трьохрічна позовна давність не застосовується.

Таким чином, відповідачі як співвласники квартири у багатоквартирному будинку та співвласники всіх інших допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, не виконують в повній мірі свого обовязку оплачувати житлово-комунальні послуги, повязані з утриманням будинку і прибудинкової території.

Враховуючи те, що відповідачі належним чином не сплачують кошти позивачу за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з них заборгованості за отримані послуги за тарифами, затвердженими органом місцевого самоврядування.

Разом з тим, судом встановлено, що квартира за адресою: м. Луцьк, вул. Щусєва, 20-а/507 належить на праві спільної часткової власності трьом особам (т.2,а.с.46). 2/4 частини належить відповідачу ОСОБА_1, 1/4 частина належить ОСОБА_4, відповідачу ОСОБА_3 належить 1/4 частина квартири.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З огляду на наведене, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідають за зобовязанням пропорційно до своєї частки в квартирі.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 листопада 2016 року заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: м. Луцьк, вул. Щусєва, 20-а/507 за період з січня 2013 року по листопад 2016 року становить 4117,41 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення 1/2 частина вказаної заборгованості в сумі (4117,41:2) = 2058,71 грн. Відповідно інфляційні нарахування за весь час прострочення дорівнює 2063,58 грн., сума трьох відсотків річних 237 грн. Разом сума заборгованості складає 4359,29 грн.

З відповідача ОСОБА_3 підлягає до стягнення 1/4 частина заборгованості в сумі (4117,41:4) = 1029,35 грн. Відповідно інфляційні нарахування за весь час прострочення дорівнює 1031,79 грн., сума трьох відсотків річних 118 грн. Разом сума заборгованості складає 2179,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено і документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 689,00 гривень (т.1,а.с.1). Ціна позову 7722,54 грн. При цьому заявлений позов підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення судового збору та стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 222, 360-7 ЦПК України, на підставі ст. 207, 256, 257, 360, 526, 527, 541, 543, 547 ЦК України, ст. 64, 67, 68, 156 ЖК Української РСР, 13, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Житлово комунального підприємства № 7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення з в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в сумі 7722,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово комунального підприємства № 7 заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в сумі 4 359,29 грн. (чотири тисячі триста пятдесят девять гривень двадцять девять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Житлово комунального підприємства № 7 заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в сумі 2 179,14 грн. (дві тисячі сто сімдесят девять гривень чотирнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово комунального підприємства № 7 судовий збір в сумі 369,09 грн. (триста шістдесят девять гривень девять копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Житлово комунального підприємства № 7 судовий збір в сумі 184,51 грн. (сто вісімдесят чотири гривні пятдесят одну копійку).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь О.М.