Справа № 266/2920/16-ц
Провадження№ 2/266/128/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Сараєва І.А., за участі секретаря Рухман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання дій неправомірними, зміну кредитного договору та про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати дії відповідача не правомірними та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» змінити укладений кредитний договір шляхом перерахування кредитного договору: картка №188176, скасувавши пеню та штрафи, починаючи з 14.04.2014р. по теперішній час.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір: картка №188176. Згідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-УП від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. п.20 переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, визначених Кабінетом Міністрів України відноситься м.Маріуполь. У квітні 2016р. позивачем була направлена на адресу відповідача заява з проханням перерахувати заборгованість за кредитним договором: картка № 188176, скасувавши пеню та штрафи, починаючи з 14.04.2014р. Але відповідач надав відповідь разом з банківською випискою у якій відмовив позивачу у його вимогах. Станом на 30.04.2016р. заборгованість за кредитним договором картка №188176 складалась із тіла кредиту, процентів за користування, пені та штрафів у розмірі 8007,76грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не прибули, надали заяву у якій просять провести розгляд справи у їх відсутність, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву у якій просить провести розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позову відмовити. У запереченнях на позовну заяву зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не стягує та не вимагає до стягнення ніякі штрафні санкції. Між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позивач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privаtbanк.uа) складають договір про надання банківських послуг позивачу було відкрито картковий рахунок № 876938 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рухунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Позивач та мобільний телефон який вказав позивач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Щодо зміни кредитного договору зазначила, що при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні. Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане. Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, зважаючи на конкретну ситуацію, акцентуючи увагу на тому, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох умов: 1) розірвання договору має суперечити суспільним інтересам; 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У будь-якому випадку «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У зв'язку з цим, обставини, на які позивач посилається в своїй позовній заяві, не відповідають дійсності. Щодо проживання позивача у зоні АТО зазначила, що Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку проведенням антитерористичної операції» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено порядок розгляду судових справ та порядок нарахування заборгованості за кредитними договорами відповідачів переселенців із зони АТО. На виконання встановлених норм банком штрафні санкції за даним кредитним договором не враховуються. Про що і було повідомлено позивача на його звернення. Крім того, банк не зобов'язаний за зверненням клієнтів змінювати Умови кредитних договорів. Просить суд відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі був укладений кредитний договір,відповідно до умов якого позивач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони.

Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби в'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача (www.privаtbanк.uа) ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов).

Позивачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, позивач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжнім карткам, розташованим на сайті банку (www.privаtbanк.uа; https://client-bank.ua),Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що позивачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи викладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privаtbanк.uа) складають договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Таким чином, між банком та позичальником складений договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору таким чином, чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privаtbanк.uа) складають договір про надання банківських послуг позивачу було відкрито картковий рахунок № 876938 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рухунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав позивач та мобільний телефон який вказав позивач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві.

Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена карта (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1 25 Умов комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта).

Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону і який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль.

Тарифи - розмір винагороди за послуги банку є невід'ємною частиною договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного зговору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло "6" років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є виписка по рахунку (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина перша статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

Згідно вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім цього, ця стаття визначає умови, які мають бути зазначені у договорі про надання споживчого кредиту.

До того ж, із підписаної позивачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що сторони погодили, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають договір про надання банківських послуг, і своїм підписом позивач висловив свою згоду надання таких послуг.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1,2,5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 року по цивільній справі № 6-80цс12.

Крім цього, суд враховує і те, що позивач користувався кредитними коштами за договором і виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою із карткового рахунку (а.с.34-35).

Щодо зміни кредитного договору, то позивач не довів суду наступне: при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні; обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною; вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування не довів, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане; одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, зважаючи на конкретну ситуацію, акцентуючи увагу на тому, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), які також не довів позивач, а це наявність однієї з двох умов: 1) розірвання договору має суперечити суспільним інтересам; 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

«Істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У зв'язку з цим, обставини, на які позивач посилається в своїй позовній заяві, не обґрунтовані на законі.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-УП від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання встановлених норм Банком штрафні санкції за даним кредитним договором не враховуються, про що і було повідомлено позивача на його звернення та про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.34-35).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання дій неправомірними, зміну кредитного договору та про захист прав споживачів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Сараєв І. А.