Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача розмір заявлених позовних вимог збільшив, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача нараховану та не виплачену заробітну плату за січень, лютий, березень 2017 року (в тому числі вихідна допомога в розмірі трьохмісячного заробітку, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 21045,19 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року в сумі 29695,04 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень, лютий, березень 2017 року (в тому числі вихідної допомоги в розміри трьохмісячного заробітку, компенсації за невикористану відпустку) в сумі 21045,19 грн. визнав, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року в сумі 29695,04 грн. не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 03 серпня 2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №134911 виданим 03 серпня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 03 серпня 2017 року, у звязку з чим у позивача змінилось прізвище на ОСОБА_3.

Позивач по справі працювала на ПрАТ «Рівнеазот» з 10 лютого 2012 року, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою серії БТ-І №2275106.

На підставі наказу №1201-ВК від 21 квітня 2017 року позивач був звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю з 24 квітня 2017 року.

При звільненні позивача з роботи їй було не виплачено заробітну плату за січень, лютий, березень 2017 року (в тому числі вихідна допомога в розміри трьохмісячного заробітку в розмірі 10497,13 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1792,57 грн.) всього в сумі 21045,19 грн.

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою про суми, які належать до виплати при звільненні від 04 липня 2017 року №1422.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В судовому засіданні було встановлено, що всупереч вимогам частини першої статті 116 КЗпП України, відповідач при звільненні позивача остаточного розрахунку з нею не провів та не виплатив усіх належних сум при звільненні з товариства, а саме, не виплатив заробітну плату, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні і розмір заборгованості підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою, суд приходить до висновку що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 24 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року, тобто по день прийняття рішення по справі.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, середньоденна заробітна плата з урахуванням нарахованих відрахувань на податки та збори, що є обовязковим при нарахуванні заробітної плати становить 209,12 грн.

Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день прийняття рішення по справі, обчислюється шляхом множення 209,12 грн. на кількість робочих днів, порахованих з 24 квітня 2017 року дати звільнення по день прийняття рішення судом 17 листопада 2017 року. Станом на 17 листопада 2017 року пройшло 142 робочих дні, отже сума середнього заробітку за час затримки становить 29695,04 грн. (209,12 грн. х 142 робочих днів) і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на день прийняття рішення судом.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Зазначена правова позиція, яку відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні таких норм права, викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку зайшли своє підтвердження та підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,293,294 ЦПК України, ст.ст.47,116,117 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (33017, м.Рівне-17, ) на користь ОСОБА_1 нараховану та не виплачену заробітну плату за січень, лютий, березень 2017 року (в тому числі вихідна допомога в розмірі трьохмісячного заробітку, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 21045,19 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року в сумі 29695,04 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» судовий збір в розмірі 640,00 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :