Справа № 161/3047/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/991/17 Категорія: 55 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з Концевич Я.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Загороднього М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Пакко Холдинг» з 02 квітня 2013 року на посаді заступника директора департаменту економічної безпеки, а з 1 червня 2016 року був переведений на посаду провідного фахівця відділу безпеки бізнесу ТзОВ «Пакко Холдинг». 26 вересня 2016 року на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним був укладений контракт до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Вважає, що середня заробітна плата товариством виплачується йому не в повному обсязі.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача в його користь недораховану середню заробітну плату за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року в сумі 22 380,21 грн. та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок середньої заробітної плати за квітень -травень 2017 року у відповідності до законодавства з розрахунку 304,28 грн. за кожен робочий день місяця.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив його скасувати та постановити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, у ній зазначених, просили рішення суду скасувати, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача безпідставні, оскільки часткова мобілізація відповідно до мобілізаційного плану закінчилась 17 серпня 2015 року, а тому укладання військового контракту від 26 вересня 2016 року з особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період не передбачає збереження гарантій, передбачених статтею 199 КЗпП України.

Із такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02 квітня 2013 року був прийнятий на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки ТзОВ «Пакко Холдинг», 01.06.2016 року його було переведено на посаду провідного фахівця відділу безпеки бізнесу ТзОВ «Пакко Холдинг», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки позивача (а. с. 11-14).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 58 від 26 вересня 2016 року із мічманом запасу ОСОБА_1 укладено контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.7).

Відповідно до умов контракту ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений контрактом строк. Контракт був укладений на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до частин 2, 3 статті 119 КЗпП України, в редакції, діючій на час укладання контракту 26.09.2016 року, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.20016 року № 1769-VIII частину 3 статті 119 викладено в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до пункту 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII поширено дію частин 2 і 3 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини 3 статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»» від 15 січня 2015 року, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

З даного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.

Таким чином, станом на момент укладення контракту з ОСОБА_1 з 29 вересня 2016 року мобілізація не проводилася, оскільки закінчилася 17 серпня 2015 року, особливий стан не був запроваджений, як і не був оголошений воєнний стан.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , в зв`язку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні його позову.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді