Справа № 215/1356/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

при секретарі Малиш Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки у праві спільної власності, визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на частину квартири у звязку з прийняттям спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 р., позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши його останній раз у лютому 2017 р.. В обґрунтування позову зазначив, що 07.07.1982 р. він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. 11.03.1987 р. шлюб між ними було розірвано, але згодом вони стали знову підтримувати фактично шлюбні відносини, а 30.09.2005 р. зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. Він з дружиною приватизували квартиру АДРЕСА_1. З літа 2012 р., він з дружиною ОСОБА_4, почали хворіти і потребували сторонньої допомоги. Вони звернулися до сина від першого шлюбу ОСОБА_5, з пропозицією їх довічного утримання, взамін на передачу йому у власність вказаної квартири. ОСОБА_5 погодився та 17.10.2012 р. було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору ОСОБА_5 зобовязався їх довічно утримувати, забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати грошову допомогу у розмірі 800 грн. на місяць. Після укладання договору, ОСОБА_5, періодично їх навідував, але зобовязання по матеріальному забезпеченню та по наданню допомоги по господарству він не виконував. 11.05.2015 р. ОСОБА_5 помер, а 07.08.2015 р. померла і ОСОБА_4. При укладанні договору довічного утримання, частки у праві спільної власності на квартиру не визначались. Після смерті сина - ОСОБА_5, відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_2. За життя ОСОБА_5, склав заповіт на імя своєї дружини ОСОБА_2. Після смерті свого сина ОСОБА_5, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім нього, з заявою про прийняття спадщини звернулася і дружина померлого - ОСОБА_2, а син померлого ОСОБА_3 з такою заявою не звертався. Після прийняття спадщини ОСОБА_2, до неї перейшли зобовязання по договору довічного утримання, але вона їх не виконувала і не виконує. Просить розірвати договір довічного утримання, так як це дасть йому змогу успадкувати 1/2 частину спірної квартири, яка належала його померлій дружині ОСОБА_4.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позову, про розгляд справи у його відсутність та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать довідки поштових відділень № № 82, 83 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що з 07.07.1982 р. ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. 11.03.1987 р. шлюб було розірвано, але згодом вони стали підтримувати фактично шлюбні відносини, а 30.09.2005 р. знову зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. Згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_2. 17.10.2012 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_4, яка померла 07.08.2015 р. та ОСОБА_5, який помер 11.05.2015 р. був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 18/1762. За умовами договору ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. ОСОБА_5 зобовязався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 та ОСОБА_4, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а саме щомісячно надавати їм 800 грн., і забезпечити їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Але взяті на себе зобовязання ОСОБА_5 не виконував, а 11.05.2015 р. він помер. За життя, ОСОБА_5 було складено заповіт на імя своєї дружини ОСОБА_2, і до якої перейшли обовязки по догляду за ОСОБА_1, ОСОБА_4, але вона їх також не виконує. 07.08.2015 р. ОСОБА_4 померла. 29.02.2016 р. приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на квартиру АДРЕСА_2, у звязку з відсутністю у нього права власності на спадкове майно (а.с. 11, 12, 13-15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23-34, 38, 41-42).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до п. 1. ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Згідно до ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Згідно до ст. 1261 ЦК України право на спадщину мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. У відповідності до зазначеної норми закону право на спадщину має позивач ОСОБА_1, як чоловік померлої ОСОБА_4.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 370, 744, 755, 756, 757, 1261, 1223 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 174, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки у праві спільної власності, визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на частину квартири у звязку з прийняттям спадщини -задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, належало, а ОСОБА_4, яка померла 07.08.2015 р., за життя належало, на час укладення договору довічного утримання по 1/2 частці у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,9 кв.м., житловою 32,9 кв.м..

Розірвати договір довічного утримання від 17.10.2012 р., укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4, померлою 07.08.2015 р. та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 18/1762, повернувши сторони в первісний стан, а саме - визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої 07.08.2015 р..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: