Справа № 388/110/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25.07.2017 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Кіцану Г.Я.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_4 з 2002 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та був сином позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась ОСОБА_6 Запис про батька в актовому записі про його народження вчинений згідно ст. 135 СК України.

З того часу як ОСОБА_5 почав спільно проживати з ОСОБА_4 у неї була дитина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. В актовому записі про її народження запис про батька вчинений згідно ст. 135 СК України.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 почала вести аморальний спосіб життя, належним чином не виконує батьківські обов'язки, ображає дітей, примушує прати, готувати їсти, чинить психологічне та фізичне насильство, не цікавиться їх життям та навчанням.

З 4 грудня 2016 року діти переїхали проживати до позивачки.

Висновком Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 23 січня 2017 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дітей.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідачка вживає алкоголь, ображає дітей. Після нового року діти проживають разом з нею, приїхали особисто, сказавши, що не бажають проживати з матір'ю.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що дітей не ображала, були поодинокі випадки коли вдарила дітей за їхню поведінку. Вважає, що ОСОБА_3 без її відома забрала дітей. До ОСОБА_3 не приїздила, оскільки її не приймуть. Донька змінила номер телефону, а тому не могла з нею спілкуватись. До органу опіки та піклування викликали для вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Дітям матеріальну допомогу не надавала, оскільки не знає яким чином це робити. Діти бажають проживати з позивачкою, оскільки вона їх не заставляє працювати, все їм дозволяє, купує. Просить не позбавляти її батьківських прав щодо дітей. Зазначає, що має невиліковну хворобу, а тому потребує постійного лікування, вважає, що поки жива діти мають бути з нею. Догляд за дітьми не здійснювала належним чином, оскільки мала запалення легенів, а при стані здоров'я який має лікування відбувалось досить довго. У період коли хворіла заставляла дітей працювати. Діти постійно відвідували школу. Алкоголем не зловживає.

Представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечували проти позову, вважають є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей.

Дитина ОСОБА_8 суду пояснила, що бажає проживати із ОСОБА_3 Зазначає, що мати до неї не телефонувала, а лише вона робила такі дії. Мати заставляла варити їсти. Були випадки, що мати не приходила до дому, а також приходила у стані алкогольного сп'яніння.

Дитина ОСОБА_9 суду пояснив, що мати потрібно позбавити батьківських прав, оскільки з нею погано було проживати, деколи била, деколи був голодний. Бажає проживати із ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що у відповідачки ОСОБА_10 є діти, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В актовому записі про народження дітей запис про батька вчинений згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Висновком органу опіки та піклування - Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області встановлено наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей (а. с. 7).

Зі змісту вищезазначеного висновку органу опіки та піклування підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей стало те, що ображає дітей, примушує прати, готувати їсти, чинить психологічне та фізичне насильство, не цікавиться їхнім життям та навчанням.

За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 18 Конвенції про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписана Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини (далі - Конвенція).

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У рішенні у справі «Хант проти України», зокрема у пунктах 53, 54, Європейський суд з прав людини зазначив, що визначаючи, чи був захід, який оскаржується, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не у виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції (див. рішення у справі Hokkanen v. Finland, від 23 вересня 1994 року, Серія A, N 229-A, ст. 20, п. 55 та mutatis mutandis рішення у справі Bronda v. Italy, від 9 червня 1998 року, п. 59). Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

З огляду на встановлені у цій справі судом факти, а також відповідні їм правовідносини, можливо стверджувати, що відповідачка у справі ОСОБА_4 виявляє любов до своїх дітей, бажає їх виховувати, що має бути враховано при вирішенні цієї справи. Відповідачка здійснювала виховання дітей у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. Діти відвідували школу та у межах відповідних можливостей були забезпеченні необхідним для їх розвитку. Суд установив згідно пояснень осіб, які брали участь у справі поодинокі випадки вчинення фізичного насильства щодо дітей, однак ці випадки не можуть бути виключною підставою для застосування крайнього заходу впливу на її поведінку, а саме застосування позбавлення батьківських прав.

Суд не погоджується з наданим Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей, оскільки цей висновок не достатньо обґрунтований та вмотивований. Висновок не містить періоду вчинення дій, що зазначені як такі, що є підставою для позбавлення батьківських прав, а це має значення, оскільки будь-які дії можуть мати постійних характер або бути поодинокими. З висновку не видно, які заходи та коли саме були вчиненні органом опіки та піклування з приводу поведінки відповідачки, попередження про зміну такої поведінки, про можливість позбавлення батьківських прав. Поведінка спрямована на ухилення від виконання батьківських обов'язків завжди має умисний характер, тобто особа має усвідомлювати свої дії й бажати їх настання, незважаючи на неодноразові попередження про можливість настання негативних наслідків та цей є предметом встановлення у таких справах.

У своєму висновку орган опіки та піклування не дає аналізує цієї сім'ї, не розкриває характер суб'єктів, не аналізує чому виникають конфліктні ситуації, їх ініціювання, матеріальне становище сім'ї, а ці обставини мають значення для вирішення справи, зокрема для можливого соціального супроводу сім'ї спеціально створеними державними органами, допомоги сім'ї, зважаючи на те, що діти мають лише матір, яка будучи невиліковно хворою самостійно здійснює їх виховання.

Пленум Верховного Суду України у змісті п. 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема роз'яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З урахуванням обставин цієї справи, суд уважає попередити відповідачку ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, зокрема, що стосується піклування про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, їх навчання, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення тощо, поклавши при цьому на орган опіки та піклування контроль за виконанням таких обов'язків.

Відповідно до вищевикладеного, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей, а відтак цей позов ОСОБА_3 є необґрунтованим, у задоволенні якого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ст. ст. 10, 15, 16, 57-60, 62, 64, 79, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 липня 2017 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський