Справа № 574/909/16-ц
Провадження № 2/574/16/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря Кошелєвої Н.В.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черепівської сільської ради Буринського району Сумської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, до якого ввійшов житловий будинок в АДРЕСА_1. Вона спадщину прийняла, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не спроможна, оскільки правовстановлюючий документ на будинок відсутній. Просила визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов визнав, просив справу розглянути без його участі, повідомивши суд письмово листом.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2, який мешкав в с. Черепівка, Буринського району, Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, яку прийняла позивачка в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї будучи спадкоємцем першої черги за законом, що вбачається із свідоцтва про смерть спадкодавця, свідоцтва про одруження, довідки Черепівської сільської ради, матеріалами спадкової справи №81/2014.

За життя, в 1987 році ОСОБА_2, на відповідно відведеній земельній ділянці, побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який за по господарським обліком сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_1, обліковувався за спадкодавцем що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, випискою з рішення сільської ради про перейменування вулиць, довідкою-характеристики, державними актами на право власності на земельну ділянку (а.с.24-28,36,44-47 ).

Однак позивачка не спроможна отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на нього, що вбачається з відмови нотаріуса (а.с.37).

Між тим, в 1987 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачем не надані, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.5).

Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року.

Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики об'єкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт.

На замовлення позивачки 31.03.2015 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.24-27).

Крім цього, згідно звіту про проведення технічного обстеження (а.с.6-23) встановлено, що зазначений будинок з господарськими спорудами відповідає вимогам надійної та безпечної експлуатації.

Аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник ОСОБА_2 побудував зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер.

09.06.2016 року позивачка звернулася із заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про прийняття в експлуатацію спірного домоволодіння, однак отримала відмову через відсутність підстав для вчинення цих дій зазначеним державним органом (а.с.30-33).

За таких обставин суд приходить до висновку, що спадкодавець побудувавши в 1987 році житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла.

З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,6,10,15, 212 ЦПК України, ст.ст. 86,560 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 328,1218,1258,1261,1269 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Черепівської сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок - за планом літер - «А-1» загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: гараж - «Б», літня кухня - «В», сарай - «Г», сарай - «Д», сарай - «Е», сарай - «Ж», сарай - «З», погріб - «Пг», убиральня - «У», огорожа -«№1-3», що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 21.07.2017 року.