Єдиний унікальний номер 235/1233/17 Номер провадження 22-ц/775/822/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Величко О.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Осипчук О.В.

при секретарі Молдованові Д.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 17.10.2014 року працює у ДП «ВК «Краснолиманська» гірником очисного забою підземним 5 розряду. З 10.05.2016 року по 22.06.2016 року знаходився на лікарняному та 22.06.2016 року здав листок непрацездатності начальнику дільниці. Після 22.06.2016 року його до роботи не допускають - йому заборонено вхід на територію підприємства шляхом блокування його перепустки, про що він дізнався при спробі неодноразово (останній раз 17.02.2017 року) потрапити на територію вугільної компанії. Причини його відсторонення від роботи йому не пояснили.

Посилаючись на порушення відповідачем його права на працю, що за період з 10.05.2016 року заробітну плату він не отримує, крім лікарняних, що від роботи його відсторонили незаконно, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 року по 14.03.2017 року в сумі 96 000 грн. та на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним відстороненням від роботи, невиплатою заробітної плати, 5 000 грн. (а.с.1-2)

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (а.с. 84-85). Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди (а.с. 104).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме, неврахування при ухваленні рішення наданих ним доказів, просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Вважає, що факт відсторонення від роботи шляхом блокування електронної перепустки, і тим самим заборони входити на територію підприємства ним доведено його показаннями, показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, зверненням за захистом своїх прав до адвоката, який направив запит на підприємство і на який не отримано відповіді і досі. Також жодного разу представники адміністрації підприємства йому не телефонували, та не питали про відсутність на роботі, не приїжджали за місцем проживання або реєстрації, щоб дізнатися про відсутність його на роботі (а.с. 89-90).

В судовому засіданні апеляційного суду 24 липня 2017 року позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. В судове засідання 07 серпня 2017 року позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у судовому засіданні 24 липня 2017 року під розписку (а.с. 139). Причини неявки у продовжуване судове засідання 07 серпня 2017 року позивач не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Представник ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» у судове засідання апеляційного суду не з'явився. В запереченнях на апеляційну скаргу від 24 липня 2017 року та в письмових поясненнях від 04 серпня 2017 року представник відповідача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності юридичної особи від 07.11.2016 року № 01/4-163 (а.с. 31), просив розглядати справу, призначену на 24 липня 2017 року та на 07 серпня 2017 року, у його відсутність (а.с. 135, а.с. 147).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та позивача, який не з'явився у продовжене судове засідання, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

До такого висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав:

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Наказом № 4382 від 17 жовтня 2014 року він був прийнятий на роботу гірником очисного забою 5 розряду.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19.05.2016 року визнано незаконним наказ ДП «ВК «Краснолиманська» № 742-к від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_2, його поновлено на посаді гірника очисного забою підземного 5 розряду з 21 жовтня 2015 року ( а. с. 18-21).

З 23 червня 2016 року позивач на роботі відсутній.

З метою з'ясування причин відсутності позивача на роботі підприємство неодноразово направляло на адресу ОСОБА_2 листи, в яких просило повідомити причини відсутності на роботі (а.с. 45-53), зверталося до медичних установ.

На запити відповідача КЛПУ Родинська міська лікарня, КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровська центральна районна лікарня, КЛПЗ «Покровська міська лікарня» листами № 01/12-25 від 06.03.2017 року, № 01/2-833 від 30.09.2016 року, № 565 від 30.09.2016 року та № 523 від 27.09.2016 року повідомили відповідача про відсутність фактів звернення ОСОБА_2 за медичною допомогою (а.с. 41-44).

Наказами № 660Н від 01.12.2016 року, № 677Н від 16.12.2016 року, № 702Н від 26.12.2016 року ОСОБА_2 за вчинення прогулів з 23.06.2016 року по 05.12.2016 року, з 06.12.2016 року по 12.12.2016 року, з 13.12.2016 року по 19.12.2016 року оголошено догану (а.с. 38-40).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту відсторонення позивача від роботи. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно - підстави для їх задоволення також відсутні.

Апеляційний суд вважає, що до висновку про недоведеність позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтовано.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 ст. 10, частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на його незаконне відсторонення від роботи з 23 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відсторонення від роботи власник або уповноважений ним орган здійснює, як правило, шляхом видання наказу (видачі усного розпорядження з наступним виданням наказу) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Відповідач факт відсторонення позивача від роботи категорично заперечує та надав суду докази про те, що ним приймалися заходи щодо з'ясування причин неявки позивача на роботу, починаючи з 23 червня 2016 року, а саме:

-на адресу позивача, яка ним зазначена також і в позовній заяві до суду, відповідачем 18 та 19 серпня 2016 року направлялися листи, в яких позивачу пропонувалося надати пояснення щодо причин відсутності на роботі з 23 липня 2016 року (так зазначено в листі) (а.с. 45, а.с. 46-47, а.с. 48-49, а.с. 50), які повернуті відправнику з довідкою Укрпошти з причин «за закінченням терміну зберігання» відповідно 20 та 23 вересня 2016 року;

- звертався до лікувальних закладів щодо знаходження позивача на лікуванні, зокрема, до Покровської центральної районної лікарні (вих. № №01/4-1385 від 26.09.2016р.), до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Покровська міська лікарня» (вих. № 1/4-1386 від 26.09.2016р.), до Комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Покровська (вих. № №01/4-1387 від 26.09.2016р.), до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Родинська міська лікарня» (вих. №01/11-34/8 від 24.02.2017 р.), від яких отримав відповіді про те, що в період з червня 2016 року ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався (а.с. 41-44).

Заперечення відповідача позивачем не спростовані. Позивачем не надано суду доказів про те, що в період з 23.06.2016 року по 14.03.2017 року (час звернення до суду) він відсторонювався від роботи наказом або в інший спосіб.

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до розділу ІІ Положення про автоматизований табельний облік ДП ВК «Краснолиманська», яке затверджене генеральним директором 11.05.2002 року та погоджено з профспілковим комітетом 11.09.2002 р., для проходу через контрольний пункт в момент приходу на роботу, уходу з роботи (при роботі на поверхні), а також в момент спуску у шахту та виїзду з неї працівник зобов'язаний здійснити відмітку пластиковою чип-картою прикладенням її до прочитуючого пристрою на відповідному турнікеті та при отриманні дозволу у вигляді зеленого мигатливого світла має пройти через турнікет. В разі забороняючого сигналу проходу (у вигляді червоного світла) на прочитуючому пристрої реєстрації працівник зобов'язаний звернутися до оператора табельного обліку напряму або за телефоном. Вирішення ситуації здійснюється силами персоналу цього відділу (а.с. 58-68).

Відповідно до пункту 1 розділу IV Положення про автоматизований табельний облік ДП ВК «Краснолиманська» допуск через контрольний пункт для роботи в шахті дозволяється працівникам згідно наданого графіка виходів та вихідних (а.с. 58-68).

Посилаючись на те, що він був відсторонений від роботи шляхом блокування його електронної перепустки - пластикової чип-картки, позивач будь-яких доказів щодо блокування адміністрацією підприємства його пластикової чип-картки не надав, не зазначив точні дати коли він не зміг потрапити на зміну через блокування чип-карти.

Посилаючись на те, що він звертався до робітників КПП з вимогою з'ясувати причину заборони його входу на територію підприємства, що останні відмовлялися з ним розмовляти, позивач будь-яких доказів щодо його звернення відповідно до розділу ІІ Положення про автоматизований табельний облік ДП ВК «Краснолиманська» до конкретного оператора табельного обліку напряму або за телефоном суду не надав та в суді апеляційної інстанції не зміг назвати до якого (яких) конкретно оператора (операторів) табельного обліку він звертався кожного разу після отримання забороняючого сигналу проходу та скільки разів це відбувалося.

Посилаючись на блокування електронної перепустки (чип-карти), відмову працівників КПП пояснювати йому причину заборони входу на територію підприємства, позивач з 23 червня 2016 року і до звернення до суду 14 березня 2017 року, тобто протягом майже восьми місяців, жодного разу до адміністрації підприємства з метою з'ясування причин заборони йому входу на територію підприємства та доступу до робочого місця письмово не звернувся.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що з метою захисту своїх прав він звернувся до адвоката, який направив запит на підприємство.

Проте звернення позивача до адвоката мало місце лише 30.01.2017 року, що підтверджується відповідним адвокатським запитом (а.с. 13).

Сам факт звернення позивача до адвоката, а потім до суду не є доказом порушення його прав.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом при ухваленні рішення не враховані пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, які підтвердили той факт, що в серпні та грудні 2016 року, він не зміг пройти на територію підприємства, не спростовують висновків суду.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснили, що бачили ОСОБА_2 біля КПП. Проте про блокуванням чип-картки їм відомо лише зі слів самого позивача. Тобто ці свідки не були очевидцями заборонного сигналу проходу на пристрої реєстрації, а тому судове рішення не може ґрунтуватися на їх свідченнях.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що блокування його чип-карти відбувалося за усним розпорядженням адміністрації, а тому порушення з боку адміністрації встановити неможливо, що і мало місце у його випадку, є не обгрунтованими.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 Інструкції про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим ДП «ВК «Краснолиманська», яка затверджена генеральним директором 14.06.2006 року, всі штатні працівники ДП ВК «Краснолиманська», підрядних організацій, підземні та ті, що працюють на поверхні, забезпечуються постійними чип-картами, за допомогою яких здійснюється їх прохід через турнікети КПП-1, які у взаємодії із спеціальним сервером забезпечують електронний облік робочого часу кожного працівника.

Особи, які прийшли на підприємство у службових справах або за особистими справами, зобов'язані отримати одноразову перепустку в бюро перепусток на КПП-1 (а.с. 69-72).

Пунктом 3.4 цієї Інструкції передбачено, що начальник відділу обліку контрольного табеля шляхом щоденного аналізу комп'ютерних звітів готує проекти наказів про притягнення до відповідальності працівників, які порушили «Правила внутрішнього трудового розпорядку» (а.с. 69-72).

Апеляційним судом на виконання вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України позивачу було роз'яснено його право заявити клопотання про витребування у відповідача комп'ютерних звітів за період з 23.06.2016 року по 14.03.2017 року «Довідки про відмітки», «Довідки про відмітки на КП», які передбачені Положенням про автоматизований табельний облік ДП ВК «Краснолиманська» та в яких відображаються відомості про спуск та виїзд працівників за кожну зміну з зазначенням турнікету, через який вони пройшли. Зазначена довідка, як зазначено в пункті 2 розділу IV Положення служить для контролю місцезнаходження працівників.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.07.2017 року за клопотанням позивача ОСОБА_2 у відповідача були витребувані такі контрольні звіти. Згідно наданого відповідачем контрольного звіту «Довідка про відмітки: таб. № 4039 ОСОБА_2М.» в період з 23 червня 2016 року по 14 березня 2017 року позивач лише один раз з'являвся на підприємство, а саме, у свій робочий день 01 липня 2016 року, прийшов на підприємство о 07 годині 16 хвилин, вийшов за межі підприємства о 09 годині 01 хвилині, відмітки про приход в лампову та про спуск у шахту відсутні (а.с. 148-150). Тобто, зазначеним контрольним звітом спростовуються доводи позивача щодо блокування його електронної перепустки, оскільки 01 липня 2016 року, в спірний період, позивач безперешкодно зайшов на територію підприємства, що зафіксувала автоматизована система пропускного режиму.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не враховані пояснення позивача, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто пояснення позивача, як і пояснення представника відповідача не є доказами у справі. Пояснення сторін можуть бути доказами лише в разі, якщо відповідною стороною заявлено клопотання про її допит в якості свідка. Позивач як свідок судом не допитувався.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, неврахування наданих позивачем доказів, є необґрунтованими. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

О.В. Осипчук