Справа № 163/3224/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/1028/17 Категорія: 46 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Концевич Я.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою позивача Луцького прикордонного загону на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2017 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

Позивач Луцький прикордонний загін подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що службовий житловий будинок по АДРЕСА_1 належить державі в особі Державної прикордонної служби України, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

11.06.2003 року відповідачу ОСОБА_2 з сім`єю з трьох осіб видано ордер на службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі проживали у вказаному службовому приміщенні, адреса якого на даний час АДРЕСА_3 .

Згідно наказів Голови ДПС України від 14.11.2012 року № 570-ос, від 11.09.2014 року, № 778-ос ОСОБА_2 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 міста Чоп, ОСОБА_3 в розпорядження начальника Західного регіонального управління ДПС України. На підставі розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення.

Житлова комісія Луцького гарнізону зняла з квартирного обліку військовослужбовців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку із переміщенням до іншого місця проходження військової служби, що підтверджується наказами Голови ДПС України від 14.11.2012 року № 570-ос, від 11.09.2014 року №778-ос .

Згідно довідки № 427 від 17.11.2016 року ОСОБА_3 на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем Північного регіонального управління ДПС України, що підтверджується довідкою від 16.02.2017 року №30/113 Північного регіонального управління ДПС України.

Відповідно до інформації Римачівської сільської Ради ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_6 .

З довідки, виданої Варшавським університетом, вбачається, що ОСОБА_4 навчається на стаціонарній формі у Варшавському університеті на кафедрі англійської мови з 01.10.2015 року по 30.09.2018 рік.

На даний час у спірному службовому приміщенні проживають військовослужбовці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Військовослужбовець ОСОБА_3 , за яким рахується дане житло, в ньому не проживає, що підтверджується актом обстеження відомчої житлової площі по АДРЕСА_3 від 25.11.2016 року.

Звертаючись з позовом, позивач заявив вимоги про втрату права користування службовим житлом, покликаючись на ст. 124 ЖК УРСР, яка регулює порядок виселення робітників і службовців, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією та Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20.12.2007 року. При цьому, обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виключені із списків частини, а зазначене службове житло не звільнено на даний час.

Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Порядок визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням регулюється ст.ст.71, 72, 107 ЖК України. Стаття 124 ЖК встановлює загальні правила виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зареєстровані у спірному житловому приміщенні та не проживають у ньому. Відповідач ОСОБА_4 , дочка відповідачів, зареєстрована у службовому житловому приміщенні. Право на користування службовим жилим приміщенням членів сімї наймача ОСОБА_2 є похідним від його права.

Отже, немає підстав визнавати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за ст. 118, 121, 124 ЖК України, а позивач не ставить питання про виселення відповідачів з службового жилого приміщення.

Суд, виходячи з принципу диспозитивності не має права з власної ініціативи змінювати предмет і підстави позову при винесенні рішення, оскільки виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій. А тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу позивача Луцького прикордонного загону відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді