Справа №295/3788/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Слончак А.С., Зубрицька Т.Л., Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30.08.2013 року близько 19-30 ОСОБА_2, рухаючись автомобілем «ВАЗ-2109», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Перемоги в м. Житомирі, в напрямку вул. Максютова, в районі перехрестя з вул. Караульною, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, не надав йому дорогу, який перетинав проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого скоїв наїзд на нього. Внаслідок даної ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, закритого перелому 5-ї пясної кістки, відкритого перелому нижньої третини лівих велико- та малогомілкових кісток (зі зміщенням уламків), крапкової рани в нижній третині лівої гомілки, які були кваліфіковані судом як ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання 3 роки обмеження волі. Внаслідок ДТП позивачу було спричинено майнову (матеріальну) шкоду, яка складається з витрат, повязаних із лікуванням, придбанням ліків та протезування. У результаті отриманих тілесних ушкоджень для відновлення сил та нормальної роботи організму позивач потребував посиленого харчування. Автомобіль ВАЗ 21093, н.з. АМ 8222 АІ, на якому ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, є забезпеченим транспортним засобом згідно з полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 26.12.2015 року позивач переніс повторну операцію на лівій нозі, було демонтовано імпланти для накісткового остеосинтезу і встановлено зовнішній гвинт стержні, внаслідок чого він стаціонарно лікувався в Житомирській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського до 26.01.2015 року. Внаслідок перенесеної операції позивач поніс додаткові витрати на лікування. Тимчасова непрацездатність тривала 4 календарних місяців з 30.08.2013 року по 31 січня 2014 року. Відповідно до посвідчення позивачу встановлено інвалідність ІІ групи з 27.12.2013 року по 31.01.2017 року, тому позивач зазначає, що має право на відшкодування внаслідок зменшення загальної працездатності в результаті отримання інвалідності. Також, як йдеться у позові, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях, сильному болю під час отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, переніс нервовий стрес, депресію, душевні та фізичні страждання у звязку із стійкою втратою здоровя та тривалим лікуванням, внаслідок ДТП порушився нормальний ритм його життя.

З огляду на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просить: 1) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, понад ліміт відповідальності страховика 94900,75 грн.; 2) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати, пов'язані із необхідністю санаторно-курортного лікування, у розмірі 11040,00 грн.; 3) стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з лікуванням, 15634,81 грн.; 4) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь витрати на посилене харчування у розмірі 2240,35 грн.; 5) стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» на свою користь на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, повязаної з неотриманням доходу внаслідок тимчасової непрацездатності 13561,44 грн.; 6) стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, 70803,75 грн.; 7) стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» на свою користь на відшкодування заподіяної моральної шкоди 5000,00 грн.; 8) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування заподіяної моральної шкоди 60000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що заяву про страхове відшкодування подав до страхової компанії в межах трирічного строку з дня настання страхового випадку, а саме 25.08.2013 року направив її поштою, на час ДТП працював, трудових відносин не припиняв та за час непрацездатності отримував лікарняні, від ОСОБА_2 отримав на відшкодування шкоди 13000,00 грн. за весь час після ДТП.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме в сумі 13000,00 грн. ОСОБА_2 вказав, що таку суму ним було сплачено позивачу на відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, зокрема, що позивач при зверненні до страхового товариства із заявою про страхове відшкодування не підтвердив витрати документами відповідного медичного закладу, а долучив до заяви лише копію паспорта та ідентифікаційного коду, а також копію вироку Богунського районного суду м. Житомира та копію ухвали Апеляційного суду Житомирської області. Страховиком направлялася на адресу позивача заява з проханням надати документи, які містять персональні дані та на підставі яких страховик отримав би можливість прийняти рішення про здійснення страхової виплати. Позивач вказане прохання не виконав.

Суд, заслухавши позивача, відповідача ОСОБА_2 та його представника, представника ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія», дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Згідно ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

У силу ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

Статтею 24 Закону передбачено, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 25 Закону у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, що передбачено ст. 26-1 Закону.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у предявленому йому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. За ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку в 2 роки з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України. На підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання. Стягнуто з ТОВ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12240,45 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 39-40).

Підставами притягнення відповідача до кримінальної відповідальності стало те, що 30.08.2013 року близько 19-30 ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2109», номерний знак НОМЕР_1. Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Перемоги в м. Житомирі, в напрямку вул. Максютова, в районі перехрестя з вул. Караульною ОСОБА_2, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, при виявленні перешкоди, яку він обєктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки свого транспортного засобу та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_1, який перетинав проїзну частину справо на ліво по нерегульованому пішохідному переході, який був позначений відповідними дорожніми знаками, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 Внаслідок даної ДТП потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, закритого перелому 5-ї пясної кістки, закритих переломів нижньої третини лівих велико- та малогомілкових кісток, крапкової рани в нижній третині лівої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Необережні дії ОСОБА_2, які виразились в порушенні вимог п.п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному звязку з виникнення даної ДТП та ї наслідками. Скоєне ОСОБА_2 кримінальне правопорушення суд кваліфікував за ст. 286 ч. 1 КК України, як необережні дії, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27.02.2015 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2014 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ПАТ «Страхового товариства «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано, провадження у цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в решті вирок залишено без змін (а.с. 41-45).

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААб №679323 ОСОБА_4 було встановлено ІІ групу інвалідності з 27.12.2013 року на строк до 01.01.2015 року (а.с. 8), а в подальшому згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 078962 йому з 01.01.2015 року до 01.02.2017 року повторно встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 159).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було завдано тілесних ушкоджень та каліцтва, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

16.01.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АВ/4973208 (а.с. 36), за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ 21093, н.з. АМ 8222 АІ. Строк дії договору по 16.01.2014 року включно. Ліміт відповідальності страховика за заподіяння матеріальної шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу визначений в сумі 50000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн., а ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю, становить 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із ст. 37.1.4 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

25.08.2016 року позивач направив до ОСОБА_3 «Страхова компанія «Гарантія» заяву про страхове відшкодування, додавши до неї копію паспорта та ідентифікаційного номеру, копії вироку Богунського районного суду м. Житомира та копію ухвали Апеляційного суду Житомирської області (а.с. 125, 134, 135), таким чином не пропустивши трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди для подання відповідної заяви.

На звернення позивача до ОСОБА_3 «Страхова компанія «Гарантія» щодо виплати страхового відшкодування листами від 20.09.2016 року та від 26.10.2016 року йому було запропоновано надати оригінали або належним чином завірені копії чеків про купівлю лікарських препаратів та лист призначень з історії хвороби, відомості з Житомирської міської ради як роботодавця про розмір матеріального забезпечення, яке було виплачене у звязку з тимчасовою втратою працездатності у період з 31.08.2013 року по 31.12.2013 року, довідку про дохід до ДТП та довідку про дохід після ДТП. За відсутності вищевказаних документів ОСОБА_3 «СТ «Гарантія» повідомило про неможливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди, заподіяної здоровю позивачу, суд враховує, що позивачем не було надано страховику документів, які підтверджують розмір понесених ним витрат, повязаних із лікуванням, а тому згідно п. п. 24.2 та 24.3 стягує зі страховика на користь позивача 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів, що становить 4586,60 грн. (1147,00 грн. х 120 днів).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», у разі настання в застрахованої особи тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, їй надається допомога по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 26 Закону у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування.

З довідки Управління освіти Житомирської міської ради від 15.01.2014 року (а.с. 37) слідує, що на час ДТП позивач перебував у трудових відносинах із зазначеною юридичною особою та був застрахованою особою, а тому втрата заробітку внаслідок ушкодження здоров'я має компенсовуватися за рахунок коштів роботодавця та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а не за рахунок відповідачів. Тому суд не заходить підстав для стягнення із страховика на користь позивача 13561,44 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, повязаної з неотриманням доходу внаслідок тимчасової непрацездатності.

Як визначено ч. ч. 1, 2 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До ДТП позивач працював на посаді юриста в управлінні освіти Житомирської міської ради та отримував середньомісячну заробітну плату у розмірі 3390,36 грн. згідно довідки від 15.01.2016 року Житомирської міської ради (а.с. 37) та відповідно до ст. 1197 ЦК України має право на відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров'я. З огляду на те, що після ДТП йому встановлено 70 % втрати працездатності (а.с. 160), але вимоги позивача розраховані, виходячи з 65 % втрати працездатності, розмір втраченого заробітку за один місяць, виходячи із п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати становить 3727,75 грн. (1147,00 грн. х 5 = 5735,00 грн., 65 % х 5735,00 грн. = 3727,75 грн.). Оскільки ІІ група інвалідності позивачу була встановлена на 37 місяців, тому розмір матеріальної шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, становить 137926,75 грн. (3727,75 грн. х 37 місяців = 137926,75 грн.). Зважаючи на те, що страховик відшкодовує потерпілій третій особі шкоду в межах страхових сум, тобто 100000,00 грн. згідно полісу № АВ/4973208, через що розмір матеріальної шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, що належить до виплати позивачу страховиком, складає 95412,40 грн. (100000,00 грн. - 4586,60 грн. = 95412,40 грн.). Однак у заявлених вимогах позивач просить стягнути зі страховика на свою користь 70803,75 грн. на відшкодування шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, у звязку з чим суд задовольняє вимоги в межах заявлених вимог.

Поряд з тим суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 37926,75 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоровя, понад ліміт відповідальності страховика (137926,75 грн. 100000,00 грн. = 37926,75 грн.).

Також, на переконання суду, є обгрунтованими вимоги позову в частині стянення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 10680,00 грн. на відшкодування витрат, повязаних з необхідністю санаторно-курортного лікування, так як йому рекомендоване таке лікування згідно довідки Центральної міської лікарні № 2 м. Житомира від 18.11.2015 року (а.с. 104), а також визначено вартість одної ліжко/доби, яка для інвалідів становить 445,00 грн. відповідно до довідки КП «ЖОЛСЦРЗ «Дениші» від 29.02.2016 року (а.с. 103).

Враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами призначення йому лікарем посиленого харчування, тому суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат на посилене харчування у розмірі 2240,35 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються також ст. ст. 23, 1167 ЦК України, чинними на день їх виникнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, повязаних з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП та тимчасовою втратою працездатності. Тому, враховуючи також вимоги розумності та справедливості, суд визначає, що сума коштів на відшкодування позивачу, становить 30000,00 грн. та з урахуванням сплачених позивачу відповідачем 13000,00 грн. на відшкодування цього виду шкоди, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 17000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Статтею 26-1 Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Як убачається з листків непрацездатності, виданих комунальною установою «Центральною міська лікарня м. Житомира № 2» (а.с. 8-14), позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 30.08.2013 року по 16.09.2013 року, з 17.09.2013 року по 23.09.2013 року, з 24.09.2013 року по 08.10.2013 року, з 09.10.2013 року по 25.10.2013 року, з 26.10.2013 року по 12.12.2013 року, 26.12.2013 року у звязку з отриманими під час дорожньо-транспортної пригоди травмами та ушкодженням здоровя. І за наведених обставин суд стягує з відповідача ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» на його користь 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, що становить 5 % від 100000,00 грн. - ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю, визначеного полісом АВ/4973208 від 16.01.2013 року.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати.

Отже, пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_3 «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1682,44 грн., а з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню 1461,60 грн. судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 23, 526, 979, 999, 1167, 1187, 1194, 1197 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_1 4587,60 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з лікуванням, 70803,75 грн. на відшкодування шкоди, повязаною зі стійкою втратою працездатності, та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 80391,35 грн. (вісімдесят тисяч триста девяносто одна гривня тридцять пять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37926,75 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоровя, 10680,00 грн. на відшкодування витрат, повязаних з необхідністю санаторно-курортного лікування, та 17000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 65606,75 грн. (шістдесят п'ять тисяч шістсот шість гривень сімдесят пять копійок).

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави 1682,44 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят дві гривні сорок чотири копійки) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1461,60 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня шістдесят копійок) судового збору.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова