Справа № 447/859/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4683/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївського районного центру зайнятості на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року по справі за позовом Миколаївського районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року закрито провадження у справі.

Ухвалу суду оскаржує Миколаївський районний центр зайнятості. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Зазначає, що звернувся з позовом до Сав»яка Р.Б., про стягнення коштів у розмірі 10711,11 грн., виплачених як допомогу по безробіттю, у зв»язку з неподанням відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. Стверджує, що спір не носить публічно-правового характеру, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів та повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю - доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо суд порушив норми процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, суд виходив з тих обставин, дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" №3 від 1 березня 2013 року та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12 червня 2009 року вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі- КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі- ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Сов»яка Б.Р. про стягнення коштів у розмірі 10711,11 грн., виплачених як допомогу по безробіттю, у зв»язку з неподанням відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та вартості наданих соціальних послуг.

За змістом статті 177 К України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши кошти, Сов»як Б.Р. набув право власності на них. Оскільки спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на кошти в сумі 10711,11 грн. та стягнення цієї суми, спір має приватно-правовий, а не публічний характер.

Тобто, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянина, на думку колегії суддів, не підпадає під дію ч.4 статті 50 КАС України.

Аналогічна Правова позиція щодо застосування зазначених норм процесуального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 22 вересня 2015 року (справи №№ 21-1884а15 та №21-2209а15).

Отже, враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що ухвала суду не відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до Миколаївського районного суду Львівської області.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст.307, ст.311, ст.ст. 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Миколаївського районного центру зайнятості задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Миколаївського районного суду Львівської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, окремо від рішення суду в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: