441/592/17 2/441/437/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2017 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.

з участю секретаря Цап І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

11 травня 2017 року помер ОСОБА_2, який до дня смерті проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивачка ОСОБА_1 11.05.2017 року звернулась з позовом до Коропузької сільської Городоцького р-ну Львівської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами по вул. Польова, 31 в с. Хишевичі Городоцького району Львівської обл., як на майно «колгоспного двору».

Вимоги мотивувала тим, що через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Разом з тим, вказаний житловий будинок має статус «колгоспного двору», вона є останнім членом колгоспного двору. Між тим, з огляду на те, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає здійснення реєстрації майна колгоспного двору, змушена звертатись до суду із позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок.

Представник позивача до суду не зявилась, подала заяву, в якій просила висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі доказами.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 03.08.2017 року подав заяву, якою позовні вимоги визнав, не заперечує про задоволення позову, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.71).

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову.

Згідно ст.ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що

а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25.12.1992 року № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із витягів погосподарських книг та технічного паспорта (а.с.13-16, 28-45), вказаний будинок збудований у 1968 р., складається із трьох житлових кімнат, веранди, загальна площа 55,9 м.кв., житлова 45 м.кв. будинок мав статус «колгоспний двір».

Із витягів погосподарських книг також вбачається, що членами колгоспного двору станом на 1989-1991 рік були: ОСОБА_3, позивач; ОСОБА_4, померла 05.10.2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть І-СГ №067956 виданим 06.10.2006р. (а.с.-8), ОСОБА_5, помер 31.08.2003 року, що має підтвердження свідоцтвом про смерть І-СГ №299297 виданим 02.06.2003 р. (а.с.-11), ОСОБА_6, померла 24.04.1995 р, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-СГ №456500 виданим повторно 24.03.2017р. (а.с.-10).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 є останнім членом «колгоспного двору».

Право власності на житловий будинок в органах БТІ не зареєстровано, що має підтвердження довідкою з Самбірського МБТІ №2164 від 12.12.2016р. (а.с.17) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.69).

Як вбачається із оглянутої спадкової справи №256/2013р. (а.с.-55-68), що у визначений шестимісячний строку після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в т.ч. на житловий будинок по вул. Польова, 31 в с.Хишевичі Городоцького району Львівської обл.

Листом державного нотаріуса Городоцького нотаріального округу від 24.01.2017р. (а.с.12) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно житловий будинок в с.Хишевичі, вул. Польова, 31 Городоцького району Львівської обл.

Разом з тим, житловий будинок по вул. Польова, 31 в с.Хишевичі Городоцького району Львівської обл. не може бути обєктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивачка є останнім членом колгоспного двору, відтак з огляду на положення вищезазначеного законодавства позивачка на даний час вважається фактичним власником вищевказаного житлового будинку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Обставини, які б вказували, що ОСОБА_1 набула або володіє житловим будинком в с.Хишевичі, вул. Польова, 31 Городоцького району Львівської обл. неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено.

Отже, оскільки житловий будинок по Польова, 31 в с.Хишевичі Городоцького району Львівської обл. має статус «колгоспний двір», позивачка є останнім і єдиним членом колгоспного двору, що не втратила частку в майні цього двору, отже слід визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно «колгоспного двору».

Керуючись ст.ст. 10, 60, 73, 159, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328-330, 375, 1218, 1225, 1261 ЦК України, ст. 81 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що розташований на вул. Польова, 31 в с.Хишевичі Городоцького району Львівської обл., як на майно «колгоспного двору».

Стягнути з Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської обл. на користь ОСОБА_1 1494 ( одну тисячу чотириста девяносто чотири ) грн. 79 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області в порядку і в строки визначені ст. 294 ЦПК України, а саме протягом десяти днів з моменту проголошення рішення. особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_7