Номер провадження 2/754/3156/17
Справа №754/1750/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2017 року суддя Деснянського районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Галась І.А.,

при секретарі - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3. В позовній заяві зазначає, що з січня 2010 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2. Офіційно шлюбні відносини з Відповідачем не оформлювали, свідоцтво про шлюб не отримували.

Від фактичного шлюбу з відповідачем мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини Серія НОМЕР_1 виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 18.11.2011 р. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України.

Фактично шлюбні стосунки були припиненні з лютого 2015 року. Відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3, однак з сином не проживає, не цікавиться особистим життям сина ОСОБА_3, не приймає участі у вихованні та належному матеріальному забезпеченні дитини. ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виховання та навчання своєї дитини, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров'ям дитини. Позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначила, що нехтування обов'язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у життя дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Додатково повідомила, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, її вихованням і утриманням. Представник позивача наголосила, що дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення разом з позивачем. Між позивачем та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Відповідач в судові засіданні 16.05.2017 р., 28.07.2017 р. не з'являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки не повідомляв. Поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.

Представник 3-ї особи - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 18 листопада 2011 року серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надано висновок № 102/03/31-5393 від 16.06.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №11 від 15.06.2017 р.)

Статтею 165 СК України визначено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви та наявність підстав для задоволення вимог позову.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги дитині з боку батька, небажання займатися вихованням дитини та його матеріально забезпечувати, спілкуватися з ним, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючисьст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,155,164,165 СК України, ст.ст. 10,11,57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 3373 зроблений 18 листопада 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя