Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2607/17 Головуючий у 1-й інстанції: Федорець С.В.
Є.У.№ 330/1510/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.10.2014 року за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на будівлю суспільного харчування, земельну ділянку з лебьодочною, розташовані за адресою: Запорізька обл., Якимівський р-н, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, №№4,4/1, які належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Вказане нерухоме майно було передано в іпотеку на забезпечення її зобовязань за кредитним договором від 11.06.2008 року, укладеним з АБ «АвтоЗАЗбанк».

Позивачка просила визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних правочинів з ТОВ «Кредитні ініціативи» вона не укладала, про заміну кредитора у борговому зобовязанні у передбачений договором спосіб не повідомлялася, вимогу про дострокове повернення кредиту не отримувала, розмір заборгованості, що зазначений у виконавчому написі, є спірним. Вважає, що нотаріусом був порушений порядок вчинення нотаріальної дії, а надані кредитором документи не підтверджували розмір боргу і безспірність вимоги.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19.10.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 3966, про звернення стягнення на: будівлю суспільного харчування, земельну ділянку з лебьодочною, розташовані за адресою: Запорізька область, Якимівський р-н, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, №№ 4/1, 4, відповідно, що належать на праві власності ОСОБА_3 (будівля суспільного харчування та 1/2 частка земельної ділянки) та ОСОБА_5 (лебьодочна та 1/2 частка земельної ділянки).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задовольнні позовних вимог.

В засідання апеляційного суду представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість представників в інших процесах, хворобу. Розглянувши клопотання представника ТОВ, колегія визнала його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст.ст.157, 303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Суд першої інстанції розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У випадкових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні апеляційного суду справа перебуває з 22.05.2017 р. В судовому засіданні, яке відбувалося 27.07.2017р., представник ТОВ був присутній і при оголошенні перерви у справі дата і час наступного засідання узгоджувалася із особами, що приймали участь у розгляді справи.

Учасники судового розгляду мали достатньо часу для надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

Будь-яких виключних обставин у справі, які б давали підстави для подовження строків розгляду апеляційної скарги, не має. Зайнятість представника юридичної особи в іншому процесі не є достатньою підставою для відкладання справи розглядом.

На підставі 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки представника відповідача неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи позивача і її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом було порушено порядок вчинення нотаріальної дії, оскільки надані стягувачем документи не були беззаперечними і однозначними, не містили точного розрахунку заборгованості і за формою і змістом не відповідали Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Судом встановлено, що 11.06.2008 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 57-П/08, за яким остання отримала кредит у сумі 180 000 доларів США з виплатою 14,5% річних на строк до 08.06.2018р., з поверненням згідно графіку.

Того ж дня, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 перед АБ «АвтоЗАЗбанк» по вказаному кредитному договору було укладено іпотечний договір №43, посвідчений приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 за реєстровим номером 649, згідно якому нерухоме майно будівля суспільного харчування, лебьодочна та земельна ділянка, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_5, були передано в іпотеку зазначеній фінансовій установі.

06.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ», яке є правонаступником усіх прав та обовязків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечними договорами.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору факторингу клієнт (ПАТ «БАНК КІПРУ») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками.

19.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено оспорюваних виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на вищевказане нерухоме майно. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 06.06.2014 р. по 21.08.2014 р., а саме: заборгованість за кредитом 1 394 020,70 грн.; заборгованість за відсотками 83 801,87 грн., а також стягнути витрати на проведення нотаріальних дій по вчиненню напису в сумі 4500 грн., що разом становить суму загальної заборгованості у розмірі 1 482 322,57 грн. (а.с. 6).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Судом першої інстанції встановлено, що на час вчинення виконавчого напису невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру не було.

На час вчинення виконавчого напису другий абзац п.1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Переліку був викладений у такій редакції: «Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання».

Як встановлено судом першої інстанції, дозаяви про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» для вчинення зазначеної нотаріальної дії додало розрахунок заборгованості, договір іпотеки №43, копію кредитного договору №75-П/08 від 11.06.2008 року; копію договорів про внесення змін до кредитного договору (справа №330/660/15-ц, т.2 а.с. 63-66).

Проте , зазначені документи безспірно свідчили про те, що ОСОБА_3 мала відносини з АБ «АвтоЗАЗбанк», а не з ТОВ «Кредитні ініціативи».

В матеріалах нотаріальної справи, копія яких була надана нотаріусом на запит суду, містяться копії договорів факторингу та про передачу прав за іпотечним договором, укладених 06.06. 2014 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Проте, як встановив суд першої інстанції, в додатках до заяви про вчинення виконавчого напису вказані документи боржником не зазначалися, а отже, нотаріусу не надавалися.

Пунктом 3 Глави 8 Розділу І Порядку передбачено, що нотаріусом не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не зєднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ. Такі ж вимоги передбачені і ст.47 Закону України «Про нотаріат».

З матеріалів нотаріальної справи, досліджених судом, вбачається, що копії договорів, які були надані суду товариством на підтвердження підстави для вчинення виконавчого напису, не були прошиті, пронумеровані та скріплені підписом посадової особи та печаткою.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний нотаріус у порушення вимог п.3 Глави 8 Розділу І Порядку та ст. 47 Закону України «Про нотаріат» прийняв неналежно оформлені копії договорів факторингу та про передачу прав за іпотечним договором.

Судом першої інстанції також встановлено, що на підтвердження розміру безспірної заборгованості ТОВ надало розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору без числа, посвідчений аналітиком відділу кредитного адміністрування ПАТ «НЕОС БАНК», в якому зазначено, що станом на 21.08.2014 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «НЕОС БАНК» складає: за кредитом - 106 310 доларів США, що по курсу НБУ на 21.08.2014 року дорівнює 1 394 020 грн. 70 коп.; по відсоткам 6 390,85 доларів США, що по курсу НБУ на 21.08.2014 року дорівнює 83 801 грн. 87 коп.(справа №330/660/15-ц, т.2 а.с. 74).

Вказана довідка не містить дати, вихідного номеру, та взагалі не підтверджує борг позичальника перед ТОВ «Кредитні ініціативи» або перед його право попередником «АвтоЗАЗ Банком», правонаступником якого був «БАНК КІПРУ».

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, повинні бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV) (рішення ВССУ від 15.06.2011 року у справі № 6-4882св11, реєстраційний номер у ЄДРСР 16520129).

Однак, нотаріусом як документ, що підтверджує безспірність заборгованості, було взято наданий ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунок суми заборгованості станом на 21.08.2014 року, який, з огляду на положення діючого законодавства, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не відображають правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивачки.

Із тексту виконавчого напису вбачається, що вся сума заборгованості, на погашення якої було звернуто стягнення за виконавчим написом, утворилася за період з 06.06.2014 року по 21.08.2014 року.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив період утворення заборгованості, на порушення вимог ст.88 «Про нотаріат» не пересвідчився про дотримання стягувачем трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Разом з тим, із розрахунків заборгованості за нарахованими процентами, вбачається, що позичальник почала порушувати графік погашення кредиту з 2008 року, у серпні 2011 року вже мала прострочену заборгованість як за процентами, так і за тілом кредиту (справа №330/660/15-ц, т.2 а.с. 75-79).

Аналіз фактичних обставин і зібраних у справі доказів свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості, що мала ОСОБА_3 не був безспірним, нотаріальну дію було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позову є правильними.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: