Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки, звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору позики грошей від 22 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1710, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 231712 грн., що еквівалентно 10400 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, станом на день укладення цього договору. Відповідно до умов договору позики, повернення грошових коштів здійснюється частинами щомісячно та сплачується на картковий рахунок позикодавця, який відкрито у відділенні № 4 філії ПАТ «ПУМБ» в м. Маріуполі. 22 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір іпотеки, також посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1711. Умовами договору іпотеки забезпечується виконання відповідачем грошових зобовязань, що виникли в іпотекодавця, на підставі договору позики від 22 квітня 2015 року, та вказано строк погашення зобовязань до 22 жовтня 2015 року включно. Предметом договору іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (нова назва Прожекторна) в м. Маріуполі, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., вартістю 231712 грн. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, станом на 21 червня 2017 року, вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (нова назва Прожекторна) в м. Маріуполі, становить 230000 грн. Відповідач належним чином своє зобовязання не виконала. Вимогою від 22 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про наявність у неї заборгованості за договором позики, однак, до теперішнього часу своє зобовязання не виконала. Також зазначив, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28 вересня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (нова назва Прожекторна) в м. Маріуполі. На підставі викладеного позивач був вимушений звернутися до суду та просив у рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 22 квітня 2015 року звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (нова назва Прожекторна) в м. Маріуполі, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., шляхом набуття іпотекодержателем ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки за вартістю, обумовленою сторонами договору іпотеки, а також просив звільнити спірну квартиру з-під арешту, накладеного 29 вересня 2016 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю за участю його представника, адвоката ОСОБА_4 Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти того, що зобовязання за договором позики нею виконані не були, а тому проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, державний виконавець Зіманов А.І., у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Встановлено, що 22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1710 (далі Договір).

У відповідності до п. 1 Договору, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 231712,00 грн., що еквівалентно 10400 доларів США за курсом Національного банку України, станом на день укладення цього договору, а ОСОБА_2 зобовязалась у строк до 22 жовтня 2015 року включно у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути ОСОБА_1 таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 10400 доларів США за курсом Національного банку України, станом на день повернення позики (остаточного розрахунку).

Згідно п. 4 Договору, позика повертається частинами в національній валюті, починаючи з травня 2015 року, кожного місяця до двадцять другого числа включно, в сумі, еквівалентній 400 доларам США за курсом Національного банку України, станом на день сплати частини позики, на один календарний місяць та сплачується на картковий рахунок ОСОБА_1 у відділенні № 4 філії ПАТ «ПУМБ» в м. Маріуполі або готівкою.

Пунктом 6 Договору передбачено, що в разі прострочення виконання ОСОБА_2 зобовязань по поверненню позики та наявності безспірної заборгованості (несплата частин суми позики, зазначених в п. 4 цього договору, протягом одного місяця). Позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку за рахунок майна, переданого в іпотеку, зазначеного в п. 10 цього договору.

У свою чергу, згідно п. 10 Договору, сторони домовились, що виконання зобовязання за цим договором забезпечується іпотекою трикімнатної квартири АДРЕСА_2, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., яка належить позичальнику на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори 09.12.1997 року за реєстром № 2/3357, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.12.1997 року за реєстраційним № 35361.

Відповідно до п.п. 11, 13 Договору, сторони домовилися, що одночасно з посвідченням цього договору, укладається іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, зазначене у п. 10 цього договору. У випадку, якщо позичальник у встановлений п. 1 цього договору строк не поверне позикодавцю суму позики або прострочить виконання зобовязань по поверненню позики, зазначених у п.п 4, 5 цього договору, позикодавець за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити всі свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент їх фактичного задоволення.

Також згідно п. 14 Договору, в разу, якщо позичальник в строк до двадцять другого жовтня 2015 року не поверне позикодавцю у повному обсязі суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 10400 доларам США за курсом Національного банку України, станом на день повернення позики (остаточного розрахунку) або порушить зобовязання по поверненню позики, зазначені в п.п. 4, 5 цього договору, позикодавець набуває право звернення стягнення на нерухоме майно, зазначене у п. 10 цього договору, у порядку, згідно з чинним законодавством України.

Також про отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 суми грошових коштів у сумі 10400 доларів США та зобовязання повернути цю суму до 22 жовтня 2015 року свідчить власноруч складена нею розписка від 22 квітня 2015 року.

В рахунок забезпечення виконання договору позики 22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1711.

У відповідності до п. 1.1 зазначеного вище договору, ним забезпечується виконання грошових зобовязань, що виникли у іпотекодавця (ОСОБА_2О.) на підставі договору позики, укладеного між ним та іпотекодержаталем (ОСОБА_1А.), посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1710, за умовами якого іпотекодавець зобовязується перед потекодержаталем повернути суму грошових коштів в національній валюті , що еквівалентна 10400 доларам США за курсом Національного банку України, станом на день повернення позики (остаточного розрахунку), у строк до 22 жовтня 2015 року включно. Відповідно до цього договору іпотекодержаталь має право у випадку невиконання іпотекодавцем свої зобовязань за основним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Згідно п. 1.2 договору іпотеки, її предметом є трикімнатна квартира АДРЕСА_2, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори 09.12.1997 року за реєстром № 2/3357, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.12.1997 року за реєстраційним № 35361.

Пунктом 5.2.1 договору іпотеки встановлено, що в разі незадоволення вимог іпотекодержателя по виконанню умов договору позики для задоволення цією вимоги право власності на предмет іпотеки переходитиме до Іпотекодержателя.

Отже умовами договору позики та іпотечного договору, укладеного між сторонами, передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності до іпотекодержателя в рахунок наявної заборгованості.

Згідно пункту 5.3. договору іпотеки іпотекодержатель на свій розсуд застосовує один із вищезазначених способів звернення стягнення на предмет іпотеки (пункту 5.2. Договору).

Як вбачається з п. 2.1 договору іпотеки, узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 231712 грн.

Генеральним директором Першої української універсальної товарної біржі складено звіт про незалежну оцінку майна, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (Прожекторна) в м. Маріуполі, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., згідно до якого, станом на 21 червня 2017 року, її ринкова вартість слала 230000 грн.

22 квітня 2017 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про погашення наявної суми заборгованості за договором позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитором завдані ним збитки.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Відповідач ОСОБА_2 повністю визнала вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та погодилась з тим, що умови договору позики грошей нею не виконані та існує заборгованість в розмірі 231 712,00 гривень. Вказані факти суд вважає доведеними та встановленими належними доказами і поясненнями сторін.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно умов договору іпотеки, укладеного між сторонами, передбачене право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: повного або часткового неповернення у встановлені основним зобовязанням суми грошей; несплати або часткової несплати у встановлені основним зобовязанням строки суми відсотків; несплати або часткової несплати у встановлені основним зобовязанням строки суми неустойки. У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором іпотеки закріплене право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (далі Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із пунктом 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням зазначених положень законодавства та умов договору позивач має право в рахунок погашення заборгованості в розмірі 231 712,00 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м. шляхом набуття права власності на вказану квартиру.

Що стосується вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28 вересня 2016 року накладено арешт на все нерухоме майно, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_1 (вул. Прожекторна) в м. Маріуполі, та внесений відповідний запис до державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 29.09.2016 року за № 16642207, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 89909536 від 19.06.2017 року.

За змістом пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року), заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на майно (майнові права).

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина сьома статті 51 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації наведених норм слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку", пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року та від 19 червня 2013 року, ухвалі колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2013 року та постанові колегії суддів Вищого господарського суду України від 1 квітня 2013 року.

Подібна правова позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 09.04.2014р. по справі № 6-13цс14, яка в силу ч.2 статті 214, ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосуванні при розгляді подібних справ всіма судами України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Проте з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем при накладені арешту на предмет іпотеки не враховано приписи ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 N 1255-IV, якою визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1). Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин, зокрема: 1) якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження (пункт 1 частини 3 ст. 23).

Крім того, відповідно до статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Таких фактів судом встановлено не було.

Так за умовами п. 1 договору позики грошей ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 231712,00 грн.

При цьому, як вбачається з п. 2.1 договору іпотеки, узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 231712 грн. та згідно звіту про незалежну оцінку майна від 21.06.2017 року ринкова вартість квартири становить 230 000,00 гривень, що не перевищує розмір заборгованості боржника перед заставодержателем.

Таким чином, вартість предмета іпотеки не перевищує розміру зобовязань боржника перед іпотекодержателем, що також є обставиною, яка в силу ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно.

Крім того, частиною 3 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року) передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, тому накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації позивачем предмета іпотеки, що є порушенням його майнових прав та інтересів як іпотекодержателя. Обставин, які передбачені ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року), судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позичальником ОСОБА_2 зобов'язання належним чином не виконуються та існує борг на час розгляду справи в розмірі 231712,00 грн., що також не заперечується нею самою.

За таких обставин справи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині необхідності звільнення з-під арешту майна, яке знаходиться в іпотеці, також є законним та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2317,12 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 197, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 533, 611, 623, 1054, 1046 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки, звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, за договором позики грошей від 22 квітня 2015 року, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1710, на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (нова назва - вул. Прожекторна) в м. Маріуполі, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори 09.12.1997 року за реєстром № 2/3357, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.12.1997 року за реєстраційним № 35361, шляхом набуття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, права власності на предмет іпотеки, за ринковою вартістю 230000,00 гривень.

Звільнити з-під арешту, накладеного 28 вересня 2016 року (реєстраційний номер обтяження 16642207 від 29.09.2016 року) Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, а саме квартиру АДРЕСА_1 (нова назва - вул. Прожекторна) в м. Маріуполі, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 2317,12 грн. (дві тисячі триста сімнадцять гривень 12 коп.).

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов