Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/764/16-ц
Провадження № 2/674/48/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5,

третя особа: приватний нотаріус Дунаєвецького районного

нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_6

про визнання недійсними заяву про відмову від спадщини та спільної сумісної власності

подружжя, свідоцтв про право на спадщину, визнання права на ? частку спільної сумісної власності на майно нажите в шлюбі та права власності на спадкове майно за законом

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2016 року позивачка, ОСОБА_4, звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду справи позовними вимогами до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_6 про визнання недійсними заяву про відмову від спадщини та спільної сумісної власності подружжя, свідоцтв про право на спадщину, визнання права на ? частку спільної сумісної власності на майно нажите в шлюбі та права власності на спадкове майно за законом мотивуючи позов тим, що 14 липня 1964 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області. З того часу все життя вона з чоловіком проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. На земельній ділянці, на якій знаходилась маленька старенька хатинка, своїми силами збудували власний будинок, в якому постійно проживали та вели спільне господарство.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, земельна ділянка та будинок, який розташований на ній, являються спільною з чоловіком сумісною власністю не зважаючи на те, що всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку та будинок були оформлені на чоловіка.

14 червня 2008 року чоловік помер. Ця трагедія зовсім знесилила її та створила вкрай тяжкі і несприятливі умови для життя, погіршувався фізичний та моральний стан. Одразу, після смерті чоловіка, до неї стала навідуватися його сестра - ОСОБА_8 зі своєю сімєю, яка намагалась її підтримати, допомогти по господарству. Дітей у неї з чоловіком не було, тому її візитам була рада. Так минуло півроку. Розуміючи те, що вона вже в такому віці, що може так само раптово померти як і її чоловік, а також враховуючи те, що вони з чоловіком неодноразово спілкувались про те, як вони будуть вчиняти коли хтось із них помре, приходили до висновку, оскільки дітей та родичів у них не має, то все майно перейде до ОСОБА_8

Одного разу, під час чергового візиту Ларіси, вона повідомила їй про те, що мабуть напише на користь неї заповіт на все її з чоловіком майно, яке б перейшло до неї після її смерті, але за умови, якщо погодиться її доглядати до смерті.

17 листопада 2008 року Ларіса почала розмову про те, що оскільки ОСОБА_9 помер, то його необхідно виписати з цієї адреси і запропонувала їй поїхати до сільради й підписати з цього приводу деякі документи. На той момент нічого дивного їй не здалося і вони поїхали до Чаньківської сільської ради. Секретар ради - ОСОБА_10 дала їй документи і лише вказала де ставити підпис, однак суті і змісту цих документів не пояснювала.

Як з'ясувалось згодом, вона підписала документ не про виписку чоловіка, а заяву, в якій відмовляється від спадкового майна після померлого чоловіка та від частки у спільній сумісній власності подружжя. ОСОБА_8 скористатись її довірою та безпорадним станом.

Весь цей час, починаючи з 2008 року по 2015 рік, про вчинення таких дій ОСОБА_8, якими її було повністю позбавлено нажитого з чоловіком майна та спадщини вона не знала, аж поки після смерті останньої, до її оселі не прийшла її дочка, ОСОБА_11, і почала самовільно змінювати замки від усіх хатніх дверей, користуючись її безпорадним станом, а також почала обмежувати її в доступі до продуктів харчування, які знаходяться в підвалі, де вона теж змінила замок.

01 травня 2010 року, внаслідок душевних хвилювань та страждань, перенесла важку хворобу - інсульт, після якої повністю відмовила ліва частина тіла і вона втратила можливість самостійно пересуватись й на даний момент часу залишається прикутою до ліжка. Ці обставини підтверджуються виданою Дунаєвецькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією довідкою серії МСЕ №196785, якою встановлено 1 (першу) групу інвалідності.

На даний час за нею опікується сусідка ОСОБА_12 та її донька ОСОБА_2, які забрали її до себе додому.

Отже, аналізуючи вищевикладені обставини, очевидним є те, що оспорювана заява змісту та наслідків підписання якої позивачу були невідомі, призвели до незаконного позбавлення її спадкового майна, майна у спільній сумісній власності та спільно нажитих з чоловіком грошових коштів.

Якби на той момент часу їй було роз'яснено зміст, суть та наслідки підписання тієї оспорюваної заяви, вона б ні в якому разі не підписувала її.

Позивачка відповідно до оспорюваної заяви могла відмовитись в ній лише від спадкового майна (1/2 частини), оскільки передача іншого майна, яке знаходиться у її власності, відчужується в інший передбачений законодавством України спосіб, а саме: заповітом, договором дарування, договором міни, договором купівлі-продажу. Нажаль, приватний нотаріус ОСОБА_13, реєструючи та видаючи на підставі оспорюваної заяви свідоцтва про право на спадщину взагалі не звернув увагу на грубе порушення, допущене при складанні оспорюваної заяви про відмову від спадщини, а тому позивачка, вважаючи, що її права порушені, звернулася до суду з даним позовом.

Представники позивачки по довіреності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Зокрема, представник позивачки ОСОБА_1 пояснив суду, що в заяві про відмову від спадщини позивачка відмовилася від ? частки спільного сумісного майна. В такий спосіб не передбачено відмовлятися від своєї частки. ОСОБА_4 позбавлена свого особистого майна, будинку. Є підозра, що це вчинено навмисно, зловживаючи її довірою, а нотаріус прийняв цю заяву. На даний час ОСОБА_4 залишилася без догляду. В будинку ОСОБА_4 на даний час ніхто не проживає.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3Я позов не визнали і в задоволенні просили відмовити та пояснили суду, що ОСОБА_4 була одружена з братом ОСОБА_8. Позивачка з чоловіком побудували будинок. Мати і брат всі роки дружили. 15 червня 2008 року брат матері, ОСОБА_7, помер. В листопаді 2008 року мати подала заяву на спадщину після смерті брата. Відомо, що мати разом з ОСОБА_4 їздили в Чаньківську сільську раду, де ОСОБА_4 писала заяву про відмову від спадщини. В 2010 році мати переїхала проживати до позивачки і її доглядала. Мати оформила спадщину в 2014 році. Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були нормальні.

В 2011 році ОСОБА_8 зверталася до Дунаєвецького районного суду з заявою про встановлення родинних відносин з братом. ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій зазначила, що на спадщину не претендує. 21 грудня 2015 року ОСОБА_8 померла і вона, як дочка, звернулася за оформленням спадщини до нотаріуса, але спадщину ще не оформила. Дійсно після смерті матері за ОСОБА_4 стало важче доглядати, бо проживає в м.Хмельницький. ЇЇ забрали до себе сусіди, ніхто з будинку її не проганяв і не забороняє проживати.

Третя особа : приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, однак надав суду повідомлення, в якому зазначив, що позов не визнає і просить справу розглядати у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачку та її представника, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 14 липня 1964 року і до дня його смерті 15 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу та про смерть (а.с.5,6).

За ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Заставля вул. Набережна,6 Дунаєвецького району Хмельницької області з належною до нього господарською будівлею (сарай- літня кухня), що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15 червня 1988 року ( а.с.83).

Згідно положень ст.22 КпШС Української РСР (в редакції 1969 р.), яка діяла на час набуття права власності на спірне будинковолодіння, передбачалось, що спільною сумісною власністю подружжя є майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Дана норма закону узгоджується і з положеннями ст. 60 СК України.

Частиною 3 ст.368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.70 СК України, що відповідає положенням і ст.28 КпШС Української РСР (в редакції 1969 р.), передбачається, що розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Встановлено, що позивачка та її чоловік ОСОБА_7 за життя останнього майно не ділили, шлюбного договору чи домовленості щодо майна не було.

Таким чином, житловий будинок, що знаходиться в с.Заставля вул. Набережна,6 Дунаєвецького району Хмельницької області з належною до нього господарською будівлею є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що вони були зареєстровані на ОСОБА_7 і частки майна позивача та її покійного чоловіка є рівними.

А тому позивачка ОСОБА_4 має право власності на 1/2 частину вказаного майна і також, як спадкоємиця першої черги, має право на спадкування за законом 1/2 частини спадкового майна, належного її покійному чоловікові.

Згідно зі ст.71 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Такі ж положення викладені в п.241 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом № 20/5 Міністерства юстиції України від 03.03.2004року.

З матеріалів спадкової справи №1052/2008 рік після смерті ОСОБА_7 вбачається, що 28 жовтня 2008 року до Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8 сестра померлого ОСОБА_7 (а.с.75).

Відповідно до заяви від 17 листопада 2008 року ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_7 на користь сестри померлого ОСОБА_8, на видачу свідоцтва на право на спадщину по ст.1241 ЦК України не претендує (а.с.77), справжність підпису ОСОБА_4, який зроблено в її присутності, на даній заяві засвідчила секретар Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі за № 550.

13 жовтня 2014 року, ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_7 на житловий будинок, житловою площею 30,4 кв.м., загальною площею 67,7 кв.м., з належною до нього господарською будівлею (сарай літня кухня), що знаходиться в с.Заставля вул.Набережна,6 Дунаєвецького району Хмельницькоїобласті, у тому числі з урахуванням ? частки, від якої відмовилась дружина спадкодавця, ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 2002; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1701 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с.Заставля по вул.Набережній, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, у тому числі з урахуванням ? частки, від якої відмовилась дружина спадкодавця, ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 2004; свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними процентами та усіма видами компенсації в ТВБВ №10022/066 Хмельницької філії АТ «Державний ОСОБА_14 в ТВБВ №10022/073/042», у тому числі з урахуванням ? частки, від якої відмовилась дружина спадкодавця, ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 2006 (а.с.11- 13) та підтверджується копією спадкової справи (а.с.75-106).

Як вбачається із заяви ОСОБА_4 від 17 листопада 2008 року, позивачка на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя за ст. 60 Сімейного кодексу України не претендує .

В обґрунтування своїх вимог вона посилалась на те, що право власності на частину будівель їй належало, як подружжю і вона не мала наміру передавати це право ОСОБА_8

Тому, як вбачається із змісту заяви від 17 листопада 2008 року позивачка відмовилась від одержання саме свідоцтва про право власності, тобто правовстановлюючого документа, а не від права власності на належну їй 1/2 частину спільного майна подружжя.

За таких обставин, заява від 17 листопада 2008 року в частині відмови від виділення частки в спільному майні подружжя та від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частку, яка є одностороннім правочином, не породжує ніяких правових наслідків для позбавлення позивача її права на частину майна, належного їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.2 ч.1 ст.346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності.

Згідно ч. 3 ст. 347 ЦК України передбачено, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ст. 181, 182 цього Кодексу будинок є нерухомую річчу, право власності на яку підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавця будинок між подружжям поділений не був, відповідно державній реєстрації права власності за нею не зареєстровано. За таких обставин заява позивачки проте, що на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує, права власності на майно позивача не позбавила, оскільки вона не вчинили необхідних, передбачених ч. 3 ст. 347 ЦК України дій для цього.

Отже в цій частині дана заява не є належним правочином, а тому вимоги позивача про визнання одностороннього правочину - її відмови від виділення частки в спільному майні подружжя та від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частку згідно заяви від 17 листопада 2008 року недійсними не підлягають до задоволення.

Щодо визнання недійсною заяву позивачки про відмову від спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 на користь сестри померлого ОСОБА_8 та від обовязкової частки відповідно до ст.1241 ЦК України.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_8 ввела її в оману, зловживаючи її довірою, переоформивши на себе усе наявне позивачці майно і вона заяву про відмову від спадщини не підписувала, а підписувала документ про виписку чоловіка.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що в 2008 році вона працювала секретарем Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району і мала повноваження посвідчувати підписи на заявах та вчиняти інші нотаріальні дії. Зразки заяв надавали їй нотаріуси, які розказували, як складати заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини. До неї в 2008 році приходила ОСОБА_4 і сказала, шо хоче відмовитися від спадщини після смерті чоловіка. Вона розяснила їй зміст заяви, зачитувала їй заяву і вона власноручно підписала її. ОСОБА_4 добре памятає, що підписувала, бо коли проводилась перевірка її скарги працівниками поліції, то вона пояснювала, що памятає навіть, де вона сиділа в своєму кабінеті, коли складала їй заяву. Сама від себе нічого в заяві не писала і не добавляла. Розяснювала ОСОБА_4, що вона відмовилася від спадщини і вона відповіла, що вона знає і погодилася. ОСОБА_4 жінка грамотна, вона чітко розуміла про що йде мова. З 2008 року ОСОБА_4 ні разу до неї не зверталася з претензіями з цього приводу. Чула від жителів села Заставля, що ОСОБА_4 проживала в будинку разом з ОСОБА_8 і у них були нормальні відносини. В березні 2016 року, приїзджала з поліцією до позивачки і при дільничному позивачка підтвердила, що приходила в сільську раду і власноручно підписувала заяву, але не знає про що. Інших заяв в 2008 році ОСОБА_4 в сільській раді не писала.

Відмова позивачки ОСОБА_4 від спадщини на користь ОСОБА_8 також підтверджується матеріалами цивільної справи № 2-о-40/2011р. за заявою ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин з померлим братом ОСОБА_7, яка оглядалася в судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_7, проживала разом в будинку з ОСОБА_4, яка за нею доглядала, бо позивачка хворіла, а з 2010 року мала інсульт і була лежачою, що між ними були сварки, однак про складання заяви в сільській раді та про переоформлення будинку після смерті ОСОБА_7 на ОСОБА_8 їм нічого невідомо.

Враховуючи вищенаведене, позивачем та її представниками в судовому засіданні не надано жодного належного доказу на підтвердження введення її в оману ОСОБА_8 щодо складання заяви, і що, під час підписання заяви про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь ОСОБА_8, вона не розуміла про що заява або ж зі сторони ОСОБА_8 були вчиненні умисні дії щодо приховування обставин складання заяви, а тому, суд дійшов висновку, що даний позов в цій частині є не обґрунтованим і підстав для задоволення позову про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_8 та від обовязкової частки немає.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 СК України позивачка має право на 1/2 частку спірного майна.

Видачею свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_8 порушено право власності позивача ОСОБА_4 на її 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до п. 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна.

Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву, що він не претендує на одержання такого свідоцтва, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця.

І, оскільки при видачі оспорюваних свідоцтв нотаріус керувався саме заявою позивача від 17 листопада 2008 року, яка не породжує юридично значимих наслідків, та враховуючи, що відмова від права власності у спільному сумісному майні подружжя не може бути здійснена у спосіб, як це вчинила позивачка, а саме шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про відмову від отримання свідоцтва про право власності, а лише шляхом розпорядження власником своїм майном, чого позивачка не вчиняла, тому такі свідоцтва є такими, що видані всупереч вимогам закону.

А тому слід визнати частково недійсними в 1/2 частці спадкового майна: земельної ділянки площею 0,1701 га, житлового будинку з належною до нього господарською будівлею, що знаходяться в с.Заставля по вул.Набережній, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, грошових вкладів з належними процентами та усіма видами компенсації в ТВБВ №10022/066 Хмельницької філії АТ «Державний ОСОБА_14 в ТВБВ №10022/073/042» свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_8 приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу 13 жовтня 2014 року та зареєстровані в реєстрі за номерами 2002, 2004, 2006 після смерті ОСОБА_7, який помер 15 червня 2008 року.

ОСОБА_4 належить на праві власності 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1701 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, житлового будинку з належною до нього господарською будівлею, що знаходяться в с.Заставля по вул.Набережній, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, грошових вкладів з належними процентами та усіма видами компенсації в ТВБВ №10022/066 Хмельницької філії АТ «Державний ОСОБА_14 в ТВБВ №10022/073/042», що були обєктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Спадкоємецею першої черги після смерті ОСОБА_8В.є її дочка, відповідачка по справі ОСОБА_5, яка спадщину прийняла і 18 травня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи № 295-2016р та Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 18.05.2016р., свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 нотаріусом не видавалися.

Відповідно до ст.88 ЦК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка є інвалідом першої групи, що підтверджується копіє довідки МСЕК №196785 від 18.11.2010 року, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1955 грн. 15 коп..

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.22, 28 КпШС Української РСР (в редакції 1969 р.), ст.ст.60, 70 СК України, ст.ст.181, 182, 346, 347, 368, 369 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати частково недійсними в 1/2 частці спадкового майна: земельної ділянки площею 0,1701 га, житлового будинку з належною до нього господарською будівлею, що знаходяться в с.Заставля по вул.Набережній, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, грошових вкладів з належними процентами та усіма видами компенсації в ТВБВ №10022/066 Хмельницької філії АТ «Державний ОСОБА_14 в ТВБВ №10022/073/042» свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_8 приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу 13 жовтня 2014 року та зареєстровані в реєстрі за номерами 2002, 2004, 2006 після смерті ОСОБА_7, який помер 15 червня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1701 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, житлового будинку з належною до нього господарською будівлею, що знаходяться в с.Заставля по вул.Набережній, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, грошових вкладів з належними процентами та усіма видами компенсації в ТВБВ №10022/066 Хмельницької філії АТ «Державний ОСОБА_14 в ТВБВ №10022/073/042», що були обєктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 1955 грн. 15 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук