АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1774/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до Приватної виробничо - комерційної фірми «Стройснабсервіс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду з позовом до ПВКФ «Стройснабсервіс», ОСОБА_1 в якому з урахуванням уточнень просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №MKLVU1.25406.005 від 23.02.2012 року у розмірі 159509,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23.02.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ПВКФ «Стройснабсервіс» було укладено кредитний договір № MKLVU1.25406.005, відповідно до умов якого позивач надав кошти у розмірі 850000 грн. зі строком повернення 22.11.2015 року, та сплатою 21 % за користування кредитом. З метою забезпечення зобов'язання за кредитним договором 23.02.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № PX029031.17438.002. У зв'язку з тим що, ПВКФ «Стройснабсервіс» зобов'язання за договором кредиту виконувались не належним чином виникла заборгованість, яку просили стягнути солідарно з відповідачів.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав.

Відповідач ПВКФ «Стройснабсервіс» в особі свого представника заперечував проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, клієнт має проводити з банком звірку надісланих електронних розрахункових документів і не може самостійно визначати, які розрахункові документи були прийняті банком, а які ні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПВКФ «Стройснабсервіс» не допустив зі свого боку порушення умов кредитного договору, належним чином виконав власні договірні зобов'язання, у зв'язку з чим жодних підстав для притягнення його до відповідальності за порушення кредитного зобов'язання немає.

Вказаний висновок судова колегія апеляційного суду вважає вірним.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Встановлено, що 23.02.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ПВКФ «Стройснабсервіс» було укладено кредитний договір №MKLVU1/25406/005, згідно умов якого підприємству надано кредит у розмірі 850000 грн., на умовах повернення до 22.11.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21%. 04.04.2013 року додатковою угодою №1 до кредитного договору від 23.02.2012 року було збільшено розмір кредитних коштів, 27.02.2014 року додатковою угодою №2 було збільшено відсоткову ставку до 22%.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх боргових зобов'язань ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в день укладення цього договору уклав договір поруки з ОСОБА_1

Пунктом 2.5 кредитного договору було передбачено графік погашення заборгованості по кредиту.

27.11.2014 року на підставі постанови Правління НБУ №743 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». На підставі зазначеного рішення виконавчої дирекції 28.11.2014 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку.

Згідно витягу, 28.11.2014 року ПВКФ «Стройснабсервіс» шляхом використання системи «Клієнт Банк» здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 186111,06 грн., в рахунок погашення боргу за кредитним договором № MKLVU1/25406/005 від 23.02.2012 року.

Проте 02.12.2014 року перераховані кошти знову з'явилися на його поточному рахунку. Співробітники банку повідомили, що оскільки ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відповідно до постанови Правління НБУ №743 віднесено до категорії неплатоспроможних, перераховані кошти в погашення кредиту не зараховані, у зв'язку з чим кредит у відповідній частині не є погашеним, а грошові кошти повернуті на поточний рахунок та там заблоковані.

Також 30.05.2016 року відповідач ПВКФ «Стройснабсервіс» платіжним дорученням №232 перерахував суму платежу у розмірі 186111,06 грн. Крім того, цього ж дня платіжним дорученням № 235 відповідач перерахував ще 68809,47 гривень в якості остаточного погашення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому виконання зобов'язань вимагається від обох сторін за договором.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Неможливість ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» вчасно отримати кошти від ПВКФ «Стройснабсервіс» є простроченням кредитора, а тому не може бути підставою для притягнення позичальника до відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Інші докази невиконання або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді