АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апелційне првадження № 22-ц/796/6573/2017р. Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4.10.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Задерей І.В.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПАТ «Універсал Банк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 р.

в справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 р. частково задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму боргу за тілом кредиту в розмірі 126 304, 93 дол. США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 3 439 341,60 грн. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати це рішення в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 та визнання договору поруки припиненим, і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повном у обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 8 липня 2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 055-2008-2302, відповідно до умов якого Банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового харектеру використання, надав останньому кредит в розмірі 144 000 дол.США зі сплатою 13,45% річних, на придбання нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір укладено на строк до 01 липня 2026 року.

Згідно п.1.1.1 кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35% річних (підвищена процентна ставка). Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

Згідно п.2.4, 2.5 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів, в останній робочий день, що передує 1 числу кожного поточного місяця користування кредитом, відповідно до графіку платежів, визначеного у додатку №2 до кредитного договору.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою про рух коштів по поточному рахунку позичальника, яка містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.5.3.1 договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати зобов'язання за цим договором, використати кредит на цілі, визначені в п. 1.3 цього Договору.

Згідно п.5.3.2 ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит в сумі, визначеній в п.1.1 цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі у строки та на умовах, визначених цим договором.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою нерухомого майна, на придбания якого надано кредит: квартира АДРЕСА_2.

Крім того, 1 січня 2010 р. та 22 січня 2010 р. між банком та ОСОБА_1. було укладено додаткові угоди, відповідно до яких було змінено розмір плати за користування кредитом, а сааме : з 01 січня 2010 р. по 21 січня 2010 р. встановлювалася плата за користування кредитом в розмірі 9,42% річних, підвищена процентна ставка - 40,35% річних;

з 01 липня 2010 р. до 30 червня 2015 р. - 13,94% річних, підавищена процентна ставка - 21,94% річних;

з 01 липня 2015 р. - 13,45% річних, підвищена процентна ставка - 21,45% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 липня 2013 р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 055-2008-23 02-Р, відповідно до умов якого вона зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань ОСОБА_1

Згідно п.1.4 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель за договором поруки відповідає перед кредитором за всіма зобов»язаннями позичальника за договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позичальник не виконав в повному обсязі своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 26.05.2015 р. становить 126 304,93 дол.США, з яких : заборгованість по кредиту - 1 14 563,55 дол.США, відсотки - 11 532,88 дол.США, підвищені відсотки - 208,50 дол.США.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.6.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки, на день розгляду справи з боку відповідача ОСОБА_1 як позичальника, не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати ним заборгованості за договором кредиту, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов є обгрунтованим, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому, - підлягає задоволенню.

Шо стосується позовних вимог до відповвідачки ОСОБА_2, то суд обгрунтовано вважав, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпечення порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явленпя вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що починаючи з листопада 2014 р. позичальник не вносить платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки, сторони кредитного договору погодили обов»язок позичальника щомісячно погашати кредитну заборгованість, то відповідно у банка право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання настає не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Тобто, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 р. № 6-128цс14, від 29 січня 2014 р. № 6-155 цс13, яка згідно ст. 360-7 ІДПК України є обов'язковою для судів.

Зважаючи на те, що прострочення виконання основного зобов»язання настало з листопада 2014 р., то відповідно банк в силу положень ст.559 ЦК України мав право протягом шести місяців звернутись до суду з позовом до поручителя про погашення заборгованості, однак таких дій у встановлений законом строк не вчинив. До суду із даним позовом звернувся в серпні 2015 р.

Доводи апеляційної скарги щодо відрахування шестимісячного строку з дати відправлення банком вимоги (25.02.2015 р.) не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вимогою (а.с.56, т.1) передбачено, що термін повернення кредиту вважається таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Проте, у матеріалах справи наявні дані про те, що ця вимога не була отримана поручителем (згідно поштової відмітки про повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» та відсутності розписки про отримання), а.с. 56- 58, т.1.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобов»язання ОСОБА_2 як поручителя за договором порукиу даному випадку, є припиненими, в зв»язку з чим вимоги банку щодо солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором не можуть бути задоволені.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» - відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :