Справа № 219/9019/17
Провадження № 2/219/4004/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 листопада 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, з позовною заявою, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що її син ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, в зазначеній квартирі з 14.03.2014 року зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 З червня 2014 року вона не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала за межі України, місце її проживання невідоме. ЇЇ син та відповідач не спілкуються з моменту її виїзду, договору між ними стосовно того, що відповідач буде проживати в спірній квартирі не було, заяв до жиліщної організації чи паспортного столу стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин від неї не надходило. Факт не проживання відповідача в зазначеній квартирі більше двох років підтверджується актом про не проживання.Те, що на теперішній час в квартирі зареєстрована відповідач порушує права її сина як власника, крім того перешкоджає оформити субсидію, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти винесення заочного рішення(а.с.62).
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, від неї на електрону адресу суду надійшла заява, згідно якої вона визнала позовні вимоги та просила зняти її з реєстрації в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.54-55).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 31.08.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1-3498, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру № 12 загальною площею 41, 90 кв.м., в тому числі жилою 28,0 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат та знаходиться в Донецькій області в м. Артемівську по вулиці Чайковського в будинку № 35(а.с.5-7).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 27255193 від 8.09.2010 року, виданого директором Комунального підприємства «Артемівське бюро технічної інвентаризації», власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 31.08.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1-3498 (а.с.8).
Відповідно до довідки № 2923 від 20.10.2017 року, виданої керівником ПП «Наш дім плюс», в квартирі за адресою: АДРЕСА_5, зареєстровані дві особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - власник; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - інші відносини (а.с.63).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-РК № 883664, виданого 19.01.2017 року, яке складено на російській мові «брак между ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, и ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, прекращен 19.01.2017 года, свидетельство о расторжении брака выдано 19.01.2017 года отделом ЗАГС администрации Тракторозаводского района Волгограда, о чем составлена запись о расторжении брака № 26» (а.с.10).
Відповідно до посвідки на тимчасове проживання, виданої на імя ОСОБА_3, в графі місце проживання на Україні зазначено зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16).
Згідно акту про не проживання від 20.10.2017 року, затвердженого директором ПП «Наш дім плюс» ОСОБА_7, комісією у складі бухгалтера ОСОБА_8, паспортиста ОСОБА_9 був складений акт відносно того, що ними булла проведена перевірка паспортного режиму квартири 3 12 жилого будинку № 35 по вул. Чайковського в м. Бахмут, перевіркою було встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, але ОСОБА_3 за вказаною адресою фактично не проживає з червня 2014 року по теперішній час, що підтверджують сусіди ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.64).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа виконуючого обовязки головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_14 від 11.10.2017 року № 5137, громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 1.01.2014 року на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, медична допомога вдома не надавалась, на психіатричному обліку не перебуває, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня та за даними архіву не числиться(а.с.58).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2014 року, нею не користується, відповідач ОСОБА_3 витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 12 в будинку № 35 по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 12 в будинку № 35 по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_15