Справа № 1323/3716/2012
Провадження № 6/456/94/2017
УХВАЛА

іменем України

04 серпня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документу) шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, які покладені на нього судовим рішенням, а саме: виконавчим листом №1323/3716/2012 від 24.04.2015 року, виданим Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 58382,01 грн. на користь ОСОБА_3 та виконавчим листом № 1323/3716/2012 від 29.04.2015 року, виданим Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 62297 грн. на користь ОСОБА_4

В обґрунтування подання державний виконавець ОСОБА_1 покликається на те, що у відділі державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області на виконанні знаходиться виконавчий лист №1323/3716/2012 від 24.04.2015 року, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_3 в сумі 58382,01 грн. та виконавчий лист № 1323/3716/2012 від 29.04.2015 року, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 62297,00 грн. на користь ОСОБА_3 Загальна сума заборгованості становить 120679,01 грн. 12.05.2015 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Гопей В.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезгаданого виконавчого документу, про що повідомлено боржника шляхом скерування постанови рекомендованою кореспонденцією та надано термін для самостійного виконання в строк до 19.05.2015 року. Згідно з отриманих відповідей з ДПС України та ПФУ встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує та платником податків не є. Крім цього, державним виконавцем неодноразово скеровувались виклики боржнику простою та рекомендованою кореспонденцією, проте боржник на них не зявлявся. Такі дії ОСОБА_2, на думку державного виконавця, можна розцінювати як ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. Станом на 04.07.2017 року заборгованість на користь ОСОБА_3 в розмірі 110179,01 грн. залишається непогашеною. Заходи щодо її погашення боржником не вжито.

Державний виконавець Гопей В.І. в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, матеріали виконавчого провадження суду не надала.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши подання та дослідивши долучені до нього документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 12.05.2015 року відкрито виконавче провадження № 47501471 з виконання виконавчого листа №1323/3716/2012, виданого 29.04.2015 року Стрийським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 62297,00 грн.

Згідно з матеріалами справи боржник не працює, пенсію не отримує, платником податків не є, що підтверджується відповідями на запити до Пенсійного фонду України від 25.01.2017 року та до Державної фіскальної служби України від 26.01.2017 року /а.с. 65-69/.

Згідно з довідкою № 2486 від 04.11.2015 року, виданою Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, за боржником зареєстровано право власності на ? частину квартири № 2, яка знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. Сагайдачного, 12 /а.с. 74/.

11.11.2015 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна /а.с. 70-73/.

29.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 51/.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи до виконання зобов'язань за рішенням.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд розглядає подання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України за участю державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Одночасно суд зауважує, що в ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоровя чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року (в редакції від 18.10.2012 року).

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

З аналізу вище наведених правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобовязань.

Таким чином, при зверненні до суду із вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобовязань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Так, державним виконавцем 30.06.2017 року за № 09.20-8/8831 до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби скеровано запит про надання інформації щодо перетинання кордону боржником ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 12.01.2015 року - 30.06.2017 року. Однак, відповідь на вказаний запит у матеріалах подання відсутня, що не дає можливості суду встановити, чи має боржник закордонний паспорт, а також наявність чи відсутність у нього наміру виїхати за кордон /а.с. 52/.

Крім цього, у поданні про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України зазначено, що загальна сума заборгованості становить 120679,01 грн. Однак, до матеріалів справи долучена тільки копія постанови від 12.05.2015 року про відкриття виконавчого провадження №47501471 з виконання виконавчого листа №1323/3716/2012, виданого 29.04.2015 року Стрийським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 62297,00 грн.

Докази відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду від 24.04.2015 року по справі № 1323/3716/2012 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_3 в сумі 58382,01 грн. у матеріалах справи відсутні і таких суду не надано, оскільки державний виконавець в судове засідання не зявилася, матеріали виконавчого провадження суду не надала.

Також державним виконавцем не долучено до матеріалів справи підтвердження того, що ОСОБА_2 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та був належним чином повідомлений про виклики державного виконавця.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доводи, наведені державним виконавцем в поданні, необґрунтованими, оскільки наявність у боржника вищевказаної непогашеної заборгованості не є достатньою підставою для обмеження його права на пересування та виїзду за межі України. Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено і тих обставин, що боржник має паспорт для виїзду за кордон та його дії свідчать про намір виїхати за межі України, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст., ст. 197, 209, 210, 294, 377-1 ЦПК України, ст.ст. 1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В.Гула