Справа № 457/911/17
провадження №2/457/350/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Марчука В.І.

при секретарі Болонній І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Трускавецької міської ради Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за межі України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Трускавецької міської ради Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за межі України.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі. 17.06.2008 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Колишній чоловік зник у невідомому їй напрямку задалеко до розлучення. До сьогодні їй не відомо його місцезнаходження. Аліментів на утримання дітей він не сплачує, оскільки вона не зверталась до суду із відповідною заявою. Діти знаходяться на повному її забезпеченні. Вихованням та розвитком дітей вона займається особисто. Вже понад десять років відповідач не цікавиться їхніми дітьми, не телефонує та не приходить до них. Не бере ніякої участі у їх вихованні та утриманні. ЇЇ дочка ОСОБА_5 на протязі останніх двох років займається у спортивній секції Львівського училища фізичної культури. Неодноразово поставало питання про участь її дочки у змаганнях із вільної боротьби за межами нашої країни, зокрема у Польщі, Швеції та Угорщині. Звернутися до відповідача із проханням надати їй нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон не має змоги, оскільки не знає його місця знаходження понад 10 років. Позивач вважає, що її дочка є здібною дитиною у виді спорту вільна боротьба, про що неодноразово наголошували тренера її дитини із цього виду спорту. Отже можливість брати участь у змаганнях за кордон відкриє перед дитиною нові можливості, які можуть суттєво та тнє, зокрема і на вибір професії. Найближчим часом починаючи із вересня 2017 року розпочинаються змагання за кордоном із вільної боротьби. Дана ситуація спричинила її зверненню до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від нього не поступало клопотання про слухання справи у його відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без його участі.

Представник служби у справах дітей Трускавецької міської ради Львівської області в судове засідання не зявилась та не повідомила причини своєї неявки.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, підтвердженням чого свідоцтво про народження. Діти проживають разом з позивачем, підтвердженням чого є довідка про склад сімї №11.

Як вбачається з матеріалів справи, до 2008 року Позивач та Відповідач перестали проживати разом, вести спільне господарство, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Вони не спілкуються з часу припинення спільного проживання разом.

Позивач зазначає, що Вихованням та розвитком дітей вона займається особисто. Вже понад десять років відповідач не цікавиться їхніми дітьми, не телефонує та не приходить до них. Не бере ніякої участі у їх вихованні та утриманні. ЇЇ дочка ОСОБА_5 на протязі останніх двох років займається у спортивній секції Львівського училища фізичної культури. Неодноразово поставало питання про участь її дочки у змаганнях із вільної боротьби за межами нашої країни, зокрема у Польщі, Швеції та Угорщині. Звернутися до відповідача із проханням надати їй нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон не має змоги, оскільки не знає його місця знаходження понад 10 років

Отже, відсутність згоди відповідача про надання дозволу на виїзд дитини закордон, чинить перешкоду інтересам дитини.

Згідно ст. 9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Питання надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього сина сторонами не врегульовано.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Згідно норм ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995р. №57, із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється, зокрема: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Пунктами 1,3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на імя якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного із батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Підстави, які б перешкоджали виїзду дитини за межі України, відповідно до статті 6 цього Закону, відсутні.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Беручи до уваги, вищенаведене, а також з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що в інтересах дитини позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові поїздки за межі України до: Турецької республіки, Чеської республіки, Іспанії, Польщі, Болгарії, Румунії, Хорватії, Чорногорії та інших країн Шенгенської Угоди неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, починаючи з 01 вересня 2017 року до 25 травня 2019 року.

Надати дозвіл на виготовлення, без згоди батька ОСОБА_2, проїзного документа, віз та всіх необхідних документів для тимчасових поїздок за кордон ОСОБА_5.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_6