Номер провадження: 22-ц/785/7622/17
Номер справи місцевого суду: 520/4921/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання правочину фіктивним, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 ОСОБА_11 та представника ОСОБА_6 ОСОБА_12 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року, -

встановила:

26 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання правочину фіктивнимта в якій позивач просив суд:

- визнати фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за №3080, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 60%: - 40% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та 20% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6;

- визнати фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за №3095, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 60%: - 40% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та 20% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6;

- повернути у власність ОСОБА_4 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1»;

- повернути у власність ОСОБА_4 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2»;

- стягнути з відповідачів судові витрати на користь ОСОБА_3 у солідарному порядку.

Посилаючись на те, що 16 березня 2015 року між ним ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідачеві ОСОБА_4 була надана безпроцентна поворотна позика у розмірі 5000000 (пять мільйонів) гривень, яку вона зобовязувалася повернути позивачу ОСОБА_3 до 05.06.2016 року.

Відповідно до п. 3.1. договору позики, відповідач ОСОБА_4 забезпечила власні зобовязання по своєчасному та повному поверненню суми отриманої позики часткою у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», ідентифікаційний код 36436196, яка складала 4140000 гривень та часткою у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», ідентифікаційний код 36436620, яка складала 3060000 гривень.

Позивач посилається на те, що 03 червня 2016 року, тобто за 2 дні до настання строку повернення позики, відповідач ОСОБА_4 уклала договори купівлі-продажу корпоративних прав та начеб-то продала вказані частки відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Також позивач стверджує, що всупереч п. 1 та п.2 Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 року «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», якою встановлено граничну суму розрахунків готівкою: фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 гривень, сторони не розрахувалися за обєкти купівлі-продажу, тобто вказані вище договори фактично носять ознаки безгрошовості.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не повернула та не збиралася повертати суму позики, а корпоративні права, які були описані в п.3.1. Договору позики від 16 березня 2015 року, були переоформлені шляхом укладання вищезазначених договорів купівлі-продажу на відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без отримання відповідної грошової компенсації, позивач ОСОБА_3 був позбавлений можливості отримати у рахунок повернення позики вказані вище корпоративні права через дії відповідача ОСОБА_4 по фіктивному виводу майна з-під її володіння, у звязку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за №3080, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 60%, а саме: 40% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та 20% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6.

Визнано фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за №3095, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 60%, а саме: 40% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та 20% від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6.

Повернуто у власність ОСОБА_4 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1».

Повернуто у власність ОСОБА_4 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 960 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 960 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 960 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_5 ОСОБА_11 та представник ОСОБА_6 ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, представник позивача викладених у них доводів не визнав, вказавши на їхню безпідставність, та на законність і обґунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково позов про визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу корпоративних прав фіктивними, районний суд виходив з того, що ці договори були укладені про людське око без наміру створити правові наслідки, які обумовлені цим правочином.

Однак, погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що оспорювані правочини були укладені без наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У своїй постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6- 116 цс14 Палата у цивільних справах Верховного суду України зазначила, що відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили він є не фіктивним, а удаваним.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції керівні розяснення Верховного суду не врахував, не встановив дійсні наміри учасників оспорюваних правочинів, зокрема, наявність між ними зловмисної домовленості на укладення саме фіктивного правочину.

Районний суд також не врахував, що позивач не був учасником оспорюваних договорів, права власності на майно, яке було предметом оспорюваних договорів - не набув.

Згідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним є насамперед сторони правочину.

Визнавши оспорювані правочини фіктивними, районний суд застосував наслідки, визначені законом для випадків визнання правочинів недійсними, хоча позовні вимоги про визнання оспорюваних правочинів недійсними у суді не заявлялись і повернув у власність ОСОБА_4 продане нею на підставі оспорюваних правочинів майно, хоча вона таких вимог не заявляла.

ОСОБА_3 не є стороною договорів купівлі-продажу корпоративних прав, а тому не має права заявляти вимоги про їх фіктивність повністю чи частково, позивачем невірно обраний спосіб захисту права, позивач не довів фіктивності спірних правочинів.

За таких обставин, на думку судової колегії, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись: ст. 367; п. 2 ч. 1 ст. 374; ст. 376; 381 - 384; 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 ОСОБА_11 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10, про визнання правочинів договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ КУРОРТ-1» та «КУРОРТ-ІНВЕСТ-2» ОСОБА_4 від 3 червня 2016 року фіктивними відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_14

ОСОБА_2

ОСОБА_15