Номер провадження: 22-ц/785/4656/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про визнання договору недійсним посилаючись на те, що на початку листопада ОСОБА_4 дізнався, що автомобіль АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, був проданий ОСОБА_2

Проте ОСОБА_4 не давав ні письмової, ні усної згоди на продаж даного автомобіля, йому взагалі не було відомо про укладений договір, так як автомобіль залишився у володінні та користування ОСОБА_4 і реєстраційний номер на ньому не змінювався.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння посилаючись на те, що ОСОБА_4 заборгували йому близько 50 тисяч доларів США. Оскільки ОСОБА_2 відмовився надати грошові кошти у борг, він фактично придбав непотрібний йому автомобіль, який надав їм у тимчасове користування.

У вересні 2016 року, борг повернуто не було, тому ОСОБА_2 вимагав повернути автомобіль.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Audi модель Q7 державний номер НОМЕР_1 чорного кольору 2007 року випску являється власністю ОСОБА_2

Оскільки на сьогоднішній час автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_4, позивач звернувся до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеи від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки АУДІ, модель Q7, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір чорного, номер кузова НОМЕР_2, укладений 30 березня 2016 року в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2. В задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатми розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що з 18.08.1994 року ОСОБА_4 знаходиться в шлюбі з ОСОБА_5 В 2007 році ними сумісно було куплено автомобіль НОМЕР_3 в кузові чорного кольору за 110 (сто десять) тисяч доларів США. Оформлений він був на ОСОБА_5, але її чоловік був вписаний в технічний паспорт для права водіння.

Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що була набута під час шлюбу.

На початку листопада 2016 року ОСОБА_4 дізнався, що вказаний автомобіль 30 березня 2016 року було продано за 81 (вісімдесят одну) тисячу гривен ОСОБА_5 громадянину ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеному в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142.

ОСОБА_4 нічого не було відомо про продаж автомобіля, адже він не виходив з користування подружжя та реєстраційний номер на ньому не змінювався, а так як автомобілем користується переважно дружина, ОСОБА_4 не дивився до технічного паспорту автомобіля і не бачив, що його власник змінився. Згоди на продаж автомобіля він не давав. Йому не відомо, чи отримала його дружина гроші за проданий автомобіль, проте до спільного господарства вони не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, ОСОБА_4 не знав про продаж його дружиною їхньої спільної сумісної власності, а саме легкового автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові чорного кольору 2007 року випуску.

Продаж вищезазначеного автомобіля, що є цінною спільною сумісною власністю подружжя, було здійснено без відома та згоди, викладеної в письмовій формі, одного з подружжя - ОСОБА_4, що є порушенням майнових прав ОСОБА_4

В зв'язку з тим, що перехід права власності на автомобіль (транспортний засіб) підлягає обов'язковій державній реєстрації, при його відчуженні необхідно було отримати письмову згоду ОСОБА_4 на відчуження даного спільного сумісного майна.

Недодержання встановленого нормами Цивільного та Сімейного кодексів України порядку відчуження цінного спільного сумісного майна, що підлягає державній реєстрації, а саме неотримання дружиною ОСОБА_5 у її чоловіка ОСОБА_4 письмової згоди на відчуження за договором купівлі-продажу від 30 березня 2016 року громадянину ОСОБА_2 цінного спільного сумісного майна, а саме легкового автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові чорного кольору 2007 року випуску, укладеного в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142, є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним і відповідно задоволення первісного позову.

Зустрічний позов суд правильно вважав необґрунтованим, а тому прийшов до висновку про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на те, що договір купівлі-продажу автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові чорного кольору 2007 року випуску укладений з порушенням норм Цивільного та Сімейного кодексів України і підлягає визнанню недійсним. У ОСОБА_2 немає законних прав володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильну оцінку доказів, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення процесуальних прав, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький