Справа № 415/2622/17
Провадження № 2/415/1152/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на спадщину за законом. Крім неї з 31.08.2004 р. в квартирі зареєстровано її сина ОСОБА_3. З липня 2008 року по теперішній час відповідач в квартирі не проживає. Сторони в теперішній час спільного господарства не ведуть. Відповідач одружився і в даний час мешкає з дружиною і дитиною за іншою адресою. Своїми діями відповідач не дає можливості користуватися позивачу своїми законними правами такі як недоторканість житла, непорушність права власності, а також повноправно використовувати право господаря на квартиру, оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та інше. В звязку з вище наведеним, просила суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належній їй ОСОБА_2 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, але за присутності її представника. Позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, підтвердив викладене в позовній заяві, просив суд її задовольнити та зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належній позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивача у даній цивільній справі знає, вони старі приятельки. Їй відомо, що відповідача у справі у квартирі АДРЕСА_2 прописала ще його бабуся, але він за вказаною адресою не мешкає. В 2014 році померла бабуся відповідача, позивач отримала зазначену квартиру у спадщину, а відповідач взагалі поїхав на заробітки. Зазначила, що у позивача вдома у квартирі АДРЕСА_2 буває майже кожного тижня протягом 10 років, але відповідача жодного разу за цей час там не бачила. Позивач казала, що відповідач поїхав на заробітки приблизно у 2010 році.

Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.04.2017р., наданого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 664, спадкова справа № 19-2017, квартира за адресою: АДРЕСА_3, після смерті ОСОБА_6 власником є ОСОБА_2.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47535472 від 25.04.2017 р., наданого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_5 проведено реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину за № 60308180 номер у нотаріуса № 19-2017.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 85799415 від 25.04.2017 р., квартира за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрована на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія 664, виданий 25.04.2017 р. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 1/1 частина за ОСОБА_2.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивач у даній цивільній справі є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач у позовній заяві посилається на порушення її права власності відповідачем, а саме: що він своїми діями не дає можливості користуватися позивачу своїми законними правами такі як недоторканість житла, непорушність права власності, а також повноправно використовувати право господаря на квартиру, оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та інше.

Так, згідно з довідкою № 1428 від 03.05.2017р., наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 власник.

Згідно з довідкою від 27.02.2017 року, виданою головою вуличного комітету за адресою: АДРЕСА_4, син ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою з 11.07.2008 р. не проживає.

Отже, позивач вважає, що існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежують її права, так як вони змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Відповідач не проживає у вказаній квартирі і мешкає за іншою адресою.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належній їй ОСОБА_2 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, у справі, що розглядається, позивач виходить з того, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, окрім того виходячи з прохальної частини позовної заяви відповідач ОСОБА_3 повинен сам себе зняти з реєстраційного обліку, адже така вимога позивачем до відповідного органу позивачем не заявлена.

Втім, Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже,у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Аналогічно правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року.

За таких обставин суд вважає, що позов заявлено необґрунтовано, а позивачем обраний неправильний спосіб захисту. у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА