АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1141/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1924/17Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі - Маладиці Л.В.

за участю: представника позивача Коби М.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "ПриватАгро"

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року

в справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Оржиця" до ОСОБА_3, Приватного сільськогосподарського підприємства "ПриватАгро" про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору оренди поновленим з попереднім орендарем,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач Приватне сільськогосподарське підприємство «Оржиця» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро», у якому просив визнати договір оренди землі укладений між ПСП «ПриватАгро» та ОСОБА_3 від 14 липня 2014 року та цією ж датою зареєстрований реєстраційною службою Оржицького районного управління юстиції недійсним та визнати поновленою додаткову угоду між ОСОБА_3 та позивачем ПСП «Оржиця» від 01 лютого 2013 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що 01 лютого2008 року між ПСП «Оржиця» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 3,51 га кадастровий номер НОМЕР_1, який у подальшому зареєстрований у Оржицькому виїзному офісі центру ДЗК за № 82. Пунктом 8 договору передбачено переважне право орендаря на укладенні договору оренди землі на новий строк.

До закінчення договору, а саме: 29 грудня 2012 року орендар письмово повідомив орендодавця про намір продовжити договір на новий строк, надавши проект нового договору. 01 лютого 2013 року сторони уклали угоду на новий строк терміном до 01 лютого 2018 року. Через зміну законодавства, додаткову угоду вчасно не зареєстрували. На початку осені 2014 року дізнались, що відповідач ОСОБА_3 уклала ще один договір, але з ПСП «ПриватАгро», згідно якого вона передала в оренду належну їй земельну ділянку останньому. Позивач вважає, що такий договір порушує права та інтереси попереднього орендаря. Оскільки позивач виконав норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі», то договір укладений між ОСОБА_3 та ПСП «ПриватАгро» має бути визнаний недійсним.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства «Оржиця» задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та Приватним Сільськогосподарським підприємством «ПриватАгро» від 14 липня 2014 року, зареєстрований Державним реєстратором Оржицького районного управління юстиції згідно рішення №14427510 від 14 липня 2014 року.

Визнано укладену ОСОБА_3 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Оржиця» додаткову угоду від 01 лютого 2013 року до договору оренди землі від 01 лютого 2008 року поновленою до 01 лютого 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 та Приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» судовий збір у розмірі 243,60 грн. з кожного.

З даним рішенням не погодився відповідач ПСП «ПриватАгро» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на помилкових висновках суду, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що договір оренди набуває чинності після відповідної державної реєстрації. Цивільні права та обов?язки, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення додаткової угоди від 01 лютого 2013 року, яка є логічним продовженням існуючого договору оренди від 01 лютого 2008 року, мали набуватися лише після державної реєстрації.

Також вказує на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати також положення абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» в частині обов'язку орендаря приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому порядку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що остання до задоволення не підлягає.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Оржицькою РДА 16 червня 2006 року, належить земельна ділянка розміром 3,51 га. на території Оржицької селищної ради Оржицького району Полтавської області.

01 лютого 2008 року між ПСП «Оржиця» та ОСОБА_3 укладено угоду про передачу вказаної земельної ділянки в оренду терміном на 5 років.

Даний договір був зареєстрований у центрі ДЗК за № 88 від 04 грудня 2009 року. ( Таким чином термін дії договору оренди спливає 4 грудня 2014 року ) .

Пунктом 8 вказаного договору передбачено право орендаря на поновлення договору на новий строк при умові, не пізніше за 30 днів до закінчення строку дії договору, повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

У листі від 29 грудня 2012 року позивач повідомив орендодавця про свій намір продовжити з ним договірні відносини на новий строк та направив проект додаткової угоди.

01 лютого 2013 року сторони підписали додаткову угоду на новий строк, а саме: 5 років, тобто до 01 лютого 2018 року.

Вказана додаткова угода не була зареєстрована у реєстратора згідно вимог закону.

Під час реєстрації вказаної угоди в реєстраційній службі позивачу стало відомо про наявність спірного правочину укладеного між відповідачами, що й стало підставою для відмови у проведенні реєстрації додаткової угоди .

Також встановлено, що 14 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПСП «ПриватАгро» було укладено угоду про оренду тієї ж земельної ділянки строком на 10 років. Вказана угода була зареєстрована у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції за номером 14427510 від 14.07.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вважав порушеним право орендаря на переважне право укладення договору оренди земельної ділянки. Такий висновок є обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. (правова позиція Верховного Суду України висловлена у справі № 6-2777).

Таким чином з матеріалів справи слідує, що спірний договір оренди земельної ділянки був укладений в період чинності договору оренди землі укладеної між ОСОБА_3 та ПСП «Ориця».

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Враховуючи зазначене, судам слід встановити наявність вчинення орендарем конклюдентних дій, а саме продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди з новим орендарем недійсним, а договір оренди землі з носієм переважного права поновленим. (правова позиція ВСУ у справі № 6-2540цс16 від 23 листопада 2016 року).

Стаття 764 цього Кодексу передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Позивач, як орендар земельної ділянки, переважне право якого на поновлення договору оренди землі на новий строк підтверджене судовим рішенням, має право на оспорювання цього договору.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, установивши факт укладення договору оренди земельної ділянки 14 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПСП «ПриватАгро» з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» і прав позивача, дійшов правильного висновку про його недійсність на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. (правова позиція ВСУ у справі № 2-1286цс16 від 12 жовтня 2016 року).

Аналіз наведених норм законодавства та матеріалів справи призводить до висновку про наявність порушення права позивача ПСП «Оржиця», як орендаря, який свочасно звернувся з заявою про укладення додаткової угоди, уклав її, проте не зареєстрував в установленому порядку, продовжував виконувати умови договору оренди, внаслідок дій відповідача ОСОБА_3, а саме: укладення іншої угоди оренди з ПСП «ПриватАгро».

Апелянтом не наведено належних доводів та не надано відповідних доказів у спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання на нечинність додаткової угоди внаслідок відсутності її реєстрації у передбаченому законом порядку, не спростовує встановленого судами факту порушення права позивача на переважне право укладення договору оренди землі,

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "ПриватАгро" - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ П.С. Абрамов

Судді: /підпис/ Л.М. Хіль /підпис/ С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області П.С. Абрамов