Справа № 157/330/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/1043/17 Категорія: 47 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянк. Позов мотивовано тим, що 26 листопада 1968 року рішенням виконкому Раків-Ліської сільської ради Камінь-Каширського р-ну Волинської області відповідно до постанови правління колгоспу «Перше Травня» її покійному чоловіку ОСОБА_6 була надана земельна ділянка в розмірі 0,12 га в селі Раків-Ліс для будівництва жилого будинку та надвірних споруду. На замовлення чоловіка у грудні 1968 року був виготовлений будівельний паспорт. Весною 1969 року розпочали будівництво жилого будинку, яке завершили у 1970 році і поселилися у новий будинок. Як вбачається із схеми земельної ділянки сусідом зі сходу був ОСОБА_7, західного дід відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 Межі її присадибної земельної ділянки були прямі. З невідомих їй причин власником земельної ділянки ОСОБА_8 надалі став його зять ОСОБА_9, який на даний час помер. Разом із покійним батьком у будинку проживав ОСОБА_2, який і надалі там проживає. У глибині їх земельної ділянки вони спорудили сарай. Від стіни сараю до межі земельної ділянки ОСОБА_10 була відстань 2,5 м. Весною 2015 року відповідач у справі почав влаштовувати тимчасовий паркан з металевої сітки, бетонних та дерев'яних стовпчиків зі сторони її присадибної ділянки, знищивши межові знаки. Паркан він встановив таким чином, що віддаль від нього до стіни сараю позивача вже стала всього 0,75 м, тобто відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки. У зв'язку з наведеним, просить зобов'язати відповідача ОСОБА_2 повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків, і стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 червня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту ними частину земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Ветеранів, 7 в с. Раків Ліс Камінь-Каширського р-ну Волинської області, площею 0,001 га, шириною 0,98 м, довжиною 16,57 м згідно Державного акту серії ЯК № 801964 від 10 лютого 2011 року, позначену літерами А і Б, шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як законний власник земельної ділянки по по вул. Ветеранів, 7 а с. Раків Ліс Камінь-Каширського р-ну Волинської області має право вимагати усунення будь-яких порушень прав у її користуванні.

Так, відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. б ч.1 ст. 211 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 212 Земельного Кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що актом про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 18 грудня 1968 року (а.с. 10 зворот) на підставі рішення виконкому Раків-Ліської сільської Ради депутатів трудящих від 26 листопада 1968 року та відповідно до постанови колгоспу «Перше Травня» від 15 листопада 1968 року було встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки виділеної ОСОБА_6 для будівництва індивідуального житлового будинку площею 1200 кв.м., яка розташована в с. Раків-Ліс Камінь-Каширського району.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_4 було побудовано житловий будинок та надвірні будівлі, що вбачається із будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (а.с. а.с. 6-10).

Після смерті 24 липня 2008 року ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_4 прийняла спадщину, яка складається із будинковолодіння, розміщеного по вул. Ветеранів, 7 в с. Раків Ліс Камінь-Каширського р-ну Волинської області.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 801964 від 10 лютого 2011 року (а.с. 15) ОСОБА_4 є власником земельної ділянки розміром 0,25 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою.

Як убачається із вищезгаданого Державного акта та Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 019620 (а.с. 13), свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 32), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 33), одним із сусідніх землекористувачів вказаної земельної ділянки по межі від літери А до літери Б згідно першого акту та від літери З до літери К другого акту був ОСОБА_9, а після його смерті - стала його дружина ОСОБА_5, що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 31) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34), з яких вбачається, що належне останній нерухоме майно знаходиться по вул. Ветеранів, 9 в с. Раків Ліс Камінь-Каширського р-ну Волинської області.

Згідно висновку № 11 судової земельно-технічної експертизи, який складений 28 квітня 2017 року (а.с. а.с. 230-234), площа земельної ділянки 0,2490 га, що знаходиться у фактичному користуванні її власника ОСОБА_4 в с. Раків Ліс Камінь-Каширського р-ну по вул. Ветеранів, 7 не відповідає площі 0,2500 га та межам цієї земельної ділянки, які зазначені в Державному акті про право власності на землю серії ЯК № 801964 від 10 лютого 2011 року від 10 лютого 2011 року. Невідповідність полягає у тому, що земельна ділянка, яку використовує ОСОБА_4, є меншою по площі на 0,001 га та має інші межі, що вказані у вищезгаданому Державному акті. У додатку № 3 до згаданого висновку вказано розмір частини земельної ділянки яка захвачена відповідачами і складає розміри 0,98 м по ширині та 16,57 м по довжині. В судовому засіданні в суді першої інстанції було заслухано експерта, який проводив експертизу. В суді першої інстанції було допитано експерта, який підтвердив наявність захвату частини земельної ділянки позивача.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про захист прав законного власника земельної ділянки ОСОБА_4 та зобов»язання відповідача ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. На спростування доводів позивача про самовільний захват земельної ділянки та висновків експертизи відповідач ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів, про призначення повторної експертизи з клопотанням до суду не звертався.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм дана правильна правова оцінка. Зазначені доводи не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді