Справа № 450/1082/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5554/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Крайник Н.П.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суду з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про відшкодування завданої шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року визнано протиправним та скасовано пункт перший рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 350 від 27.09.2012 року про відмову у виділенні ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель. У зв'язку з цим вважає, що Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області їй було завдано шкоду. Матеріальну шкоду оцінює в сумі 3300 грн., що становить оплату по договору від 20.01.2013 року про надання оплатних юридичних послуг в суді першої та апеляційної інстанції, укладеного з ОСОБА_3 Заподіяну моральну шкоду оцінює у 30000 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає безпідставним висновок суду про те, що нею не подано доказів на підтвердження завданої їй шкоди. Зазначає, що ст. 1175 ЦК України є спеціальною, узгоджується з вимогами ст.ст. 1166-1167 ЦК України та повинна застосовуватися у сукупності та поряд з вимогами загальних статей 22 та 23 ЦК України щодо конкретного визначення поняття майнової та моральної шкоди. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги письмовий доказ її збитків - договір щодо надання оплатних юридичних послуг в суді першої та апеляційної інстанції від 20.01.2013 року та не звернув уваги на п. 2.1 цього Договору. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення майнової шкоди - витрат на правову допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Постановою Дніпропетровського апеляйційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у справі № 328/1812/13-а (2-а/38/13) питання про відшкодування витрат на правову допомогу не вирішувалось.

Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

А відтак, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем в іншій справі з підстав, визначених в позовній заяві, як відшкодування збитків. (а.с.1-3)

Помилковий висновок суду про те, що позивачка документально підтверджених витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат в межах розгляду даної цивільної справи не надала, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки спір по суті щодо вказаної позовної вимоги правильно вирішено судом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що причинного зв»язку між заподіяною шкодою і протиправним діями відповідача не доведено.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у справі № 328/1812/13-а (2-а/38/13) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій, задоволено частково. Скасовано постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2013 року про відмову в задоволенні адміністративного позову. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт перший рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 350 від 27.09.2012 «Про виконання виконавчого провадження» щодо відмови у виділенні ОСОБА_2 у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст.1167 ЦК визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п.3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст.1173 ЦК України).

А відтак, оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у справі № 328/1812/13-а (2-а/38/13) визнано протиправним та скасовано пункт перший рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 350 від 27.09.2012 «Про виконання виконавчого провадження» щодо відмови у виділенні ОСОБА_2 у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель, і позивачка посилалася на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних стражданнях, нервових стресах, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст.56 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1173 ЦК України.

Вказані обставини та положення закону залишились поза увагою суду, що призвело до помилкового рішення щодо відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивачці по справі незаконним рішенням органу місцевого самоврядування завдано душевних страждань, порушено її психоемоційний стан, у зв'язку з похилим віком їй необхідні додаткові зусилля та час для відновлення попереднього стану, виходячи з вимог розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди слід встановити в сумі 800 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України ухвалене рішення в частині відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Позов задовольнити частково. Стягнути з місцевого бюджету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області в користь ОСОБА_2 800 (вісімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Крайник Н.П.