АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 680/1056/15-ц
Провадження № 22-ц/792/658/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю сторін, представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року. Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаласьь на те, що з 1990 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23.07.2015 року шлюб розірвано. Під час шлюбу за їх спільні кошти ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області, набуто земельну ділянку площею 0,12 га за цією ж адресою, нежитлове приміщення по вул. Центральна, 43, в с. Івашківці Новоушицького району, Хмельницької області, транспортні засоби «Opel Vectra», д/н ВХ 0598АХ, «IVECO», д/н НОМЕР_1, «FIAT», д/н НОМЕР_2. Cторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна.

Як зясувалося в ході розгляду справи, відповідач відчужив нежитлове приміщення та транспортні засоби без згоди позивачки, тому вона з врахуванням уточнень просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, земельної ділянки та здійснити їх поділ, виділивши їй у власність: житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, а відповідачу залишити у власності грошові кошти від продажу нежитлового приміщення, транспортних засобів «Opel Vectra», д.н.з. ВХ 0598АХ, «IVECO» 859, д.н.з. НОМЕР_1 «Fiat Daily», д.н.з. НОМЕР_2 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 160780 грн.як різницю між вартістю будинку, земельної ділянки та відчуженим рухомим та нерухомим майном.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,12 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, по вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Стара Поштова, 4 смт. Нова Ушиця Хмельницької області та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,12 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: вул. Стара Поштова, 4 смт. Нова Ушиця Хмельницької області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію від продажу 1/2 частки вартості нежитлової будівлі по вул. Центральній, 43 в с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області в сумі 30756 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції порушив вимогу ст. 70 СК України щодо рівності часток сторін при поділі майна. Стягуючи компенсацію вартості відчуженого майна, суд відступив від норм закону, беручи за основу вартість відчуженого відповідачем нежитлового приміщення згідно договору купівлі-продажу, і не врахував його дійсну ринкову вартість, визначену висновком експертизи. Суд безпідставно не врахував дані автотоварознавчої експертизи щодо вартості автомобілів, пославшись на те, вони не були оглянуті експертом в натурі. Проте ненадання відповідачем транспортних засобів для огляду експертам слід розцінювати як приховування майна, а тому суду першої інстанції був зобовязаний застосовувати наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи та визнати факт в силу ст. 146 ЦПК України. Окрім цього судом першої інстанції, на думку апелянта, неправильно розподілено судові витрати.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення у справі, які суд вважав встановленими, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, судом встановлено, що сторони з 15.12.1990 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23.07.2015 року.

У період шлюбу за договором купівлі-продажу від 19.11.1999 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,12 га цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області. На підставі зазначеного договору ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.12.1999 року.

За договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.06.2009 року ОСОБА_2 придбав у Новоушицького районного споживчого товариства нежитлову будівлю площею 91,4 кв.м, що розташована по вул. Центральній, 43 в с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області.

За час шлюбу сторонами придбано також транспортні засоби «іveco», д.н.з. НОМЕР_1, «ОСОБА_3 Vectra» д.н.з. ВХ 0598АХ; «Fiat Daily» д.н. ВХ 2586АК.

За договором купівлі-продажу від 11.09.2015 року ОСОБА_2 продав нежитлову будівлю за № 43 по вул. Центральній в с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області ОСОБА_4 за ціною 61512 грн.

Згідно повідомлення територіального сервісного центру № 6842 регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області транспортні засоби, які були у власності ОСОБА_2, «ОСОБА_3 Vectra» д.н. ВХ 0598АХ, «Fiat Daily» д.н. ВХ 2586АК, перереєстровані 16.05.2015 року на ОСОБА_5, транспортний засіб «іveco», д.н. НОМЕР_1 перереєстрований 16.05.2015 року на ОСОБА_6.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за змістом ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на весь житловий будинок із земельною ділянкою, вказане нерухоме майно слід розподілити між сторонами у рівних частинах по ? кожному.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст. 71 СК).

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідач заперечував проти отримання ним грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно, відтак суд обґрунтовано визнав за позивачкою право власності лише на ? частину житлового будинку та земельної ділянки.

При цьому визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки припиняє право власності відповідача на цю частину майна, тому вказівка про це у резолютивній частині рішення суду є зайвою.

Визначаючи позивачці розмір грошової компенсації відчуженого без її згоди спільного майна, суд першої інстанції виходив з того, що слід визнати її право на половину грошових коштів, отриманих відповідачем від продажу нежитлового приміщення. Сторони не надали доказів щодо ціни продажу транспортних засобів, тому неможливо врахувати їх вартість при поділі майна подружжя.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в ст.60 СК України. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

З очевидністю відчужені транспортні засоби є цінним майном.

Відтак згода позивачки на укладення правочинів щодо відчуження як нежитлового приміщення, так і транспортних засобів, підлягала оформленню у простій письмовій формі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду УК;раїни, викладеній в постанові № 6-7цс15 від 08.04.2015 року, яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Сторони не заперечують відсутність письмової згоди позивачки на відчуження цього майна.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, встановлено, що відповідач відчужив нежитлове приміщення та транспортні засоби, що є спільною сумісною власністю подружжя, без письмової згоди позивача, тому правильним є висновок суду про те, що позивач має право на грошову компенсацію вартості відчуженого майна.

За ч. І ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 30.12.2016 року № 4709-4711/15-26 дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення загальною площею 91,4 кв.м по вул. Центральній, 43 в с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області на момент проведення експертизи становить 200 000 грн.

Суд першої інстанції в порушення ст.212 ЦПК України не дав належної оцінки цьому висновку експертизи і помилково в якості дійсної ринкової вартості нежитлового приміщення взяв ціну його продажу згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року.

Колегія суддів констатує, що відповідач, відчужуючи приміщення, та стверджуючи в договорі купівлі-продажу про те, що воно не є спільним майном подружжя (а.с. 192, т.1), діяв несумлінно та з порушенням закону ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України, що призвело до порушення права позивача.

Вказана в договорі ціна продажу (61512 грн.) фактично є договірною ціною, визначеною сторонами угоди, яка попри те, що збігається з наведеною в звіті про оцінку майна ринковою вартістю приміщення, не є належним підтвердженням його ринкової вартості.

В свою чергу висновок експертизи складено експертом-товарознавцем, що був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, на відміну від субєкта оціночної діяльності, що склав звіт про оцінку майна.

Суд безпідставно послався на ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, оскільки вона не врегульовує спірні правовідносини.

Отже, за таких обставин, з врахуванням розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11, даних висновку судової товарознавчої експертизи від 30.12.2016 року, колегія суддів вважає, що дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення по вул. Центральній, 43 в с. Івашківці Новоушицького району складає 200000 грн.

Відтак позивач має право на грошову компенсацію вартості ? частини цього приміщення, що складає 100000 грн.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження ринкової вартості відчужених відповідачем транспортних засобів позивач представила висновок судової автотоварознавчої експертизи № 325/15 від 20.04.2016 року, за яким середня ринкова вартість автомобілів НОМЕР_3 124290 грн., «Ореl Vectra» д.н.з. ВХ 0598АХ 87470 грн; «Fiat Daily» д.н. ВХ 2586АК 45020 грн.

Відхиляючи цей висновок експертизи, суд послався на те, що спірні автомобілі не були оглянуті експертом в натурі і при визначенні їх вартості не були враховані їх ідентифікуючі ознаки та стан.

При цьому не враховано, що за змістом ухвали суду про призначення експертизи на відповідача покладався обовязок надати спірні автомобілі для огляду, у разі ненадання ним транспортних засобів для огляду, експерту необхідно визначити ринкову вартість аналогічних транспортних засобів.

Відповідач ухилився від надання транспортних засобів для дослідження експерту.

В засіданні апеляційного суду він підтвердив, що спірні автомобілі перереєстровані на ОСОБА_5, ОСОБА_6, що доводяться йому племінниками, на підставі договорів купівлі-продажу.

При цьому відповідач всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України не представив жодних доказів на підтвердження ринкової вартості відчужених транспортних засобів, які б в свою чергу спростовували дані висновку судової автотоварознавчої експертизи.

Відтак суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги вказаний висновок експертизи і не врахував при вирішення спору увесь обсяг спільно нажитого майна, що призвело до неправильного вирішення справи.

З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація вартості ? частини відчужених транспортних засобів в сумі 128390 грн. (1/2 частина їх вартості згідно висновку експертизи).

За таких обставин рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та на ? частину земельної ділянки по вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки грошову компенсацію вартості ? частини відчуженого майна в сумі 228390 грн. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки половина понесених нею судових витрат в сумі 8785,70 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та на ? частину земельної ділянки площею 0,12 га цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по вул. Стара Поштова, 4 в смт. Нова Ушиця Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток в сумі 228390 грн. та 8785,70 грн. понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

.

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/658/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 48