Справа № 369/325/17
Провадження № 2/369/1356/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним рішення, ордеру на жиле приміщення, визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом у власних інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2. Свої вимоги мотивувала тим, що у 2003 році вона та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах та оселились в кім.АДРЕСА_1. У 2005 році в них народилась донька ОСОБА_2, яка проживає в цьому приміщенні дотепер. За дане житло вони постійно сплачували кошти. У період з 2009 року по 2016 рік ОСОБА_3 перебував у місцях позбавлення волі, а вона з донькою проживали в даному гуртожитку. Звільнившись ОСОБА_3 оселився в займане ними житло разом зі своєю сім'єю та почав чинити перешкоди в користуванні житлом. Крім того, за рішенням виконавчого комітету міської ради ОСОБА_3 у складі сім'ї із 4 осіб затверджено на квартирний облік, хоча ні дружина, ні діти не проживали ніколи в м.Вишневе. Натомість вона постійно проживала в кімнаті 12 гуртожитку, тому вона має рівні права на займане житлове приміщення і відмова виконавчого комітету у наданні спірного житла є неправомірною, порушує її права. Вважає, що її неправомірно позбавлено житла.

Просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №66 від 27 жовтня 2016 року про надання житлової площі в приміщенні гуртожитку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 на сім 'ю із 4-х осіб та видачу ордеру на житло.

При розгляді справи позивачка позовні вимоги уточнила. Вказала також, що за рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 на сім'ю у складі 4 осіб надане 2 кімнати, було АДРЕСА_1 та виданий ордер на житло. Разом з тим, ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення. Але дане приміщення не було вільне, що підтверджується актом обстеження. Вважає, що ОСОБА_3 надав неправомірну інформацію щодо проживання його та його сім'ї в спірному помешканні.

Остаточно просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №66 від 27 жовтня 2016 року про надання житлової площі в приміщенні гуртожитку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 на сім 'ю із 4-х осіб та видачу ордеру на житло; визнати недійсним ордер на жиле приміщення площею 30 кв.м гуртожитку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 на сім 'ю із 4-х осіб та видачу ордеру на житло.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що у 2003 році вона вселилась до гуртожитку за згодою ОСОБА_3, де проживала до квітня 2017 року. До 2009 року за гуртожиток сплачував відповідач, а з 2009 року вона постійно несла витрати по утриманню, сплатила борги, зробила ремонт, змінила вікна, тощо. Вона також укладала договори, що стосуються даного помешкання. Починаючи з 2016 року у неї постійно виникають конфліктні ситуації з ОСОБА_3 щодо користування приміщенням, тому забрала свої речі та вимушена була переїхати проживати до іншого помешкання, щоб дитина не бачила конфліктів. Просила врахувати, що ордер виданий на зайняте приміщення, вона не має іншого житла, несла витрати на утримання спірного помешкання, та задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечувала. Суду пояснила, що спочатку з ОСОБА_3 був укладений договір лише на одне ліжко-місце в кімнаті та на підставі чого останній вселився до гуртожитку. На період з 2009 року по 2016 рік за ОСОБА_3 зберігалось житло. При прийнятті рішення та видачі ордеру досліджувалось питання фактичного проживання в кімнаті інших осіб, передання її іншим особам. Просила відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_3 проти позову заперечував. Суду пояснив, що у 2003 році на підставі укладеного договору на одне ліжко-місце він вселився до гуртожитку, де постійно проживав, а потім там проживав ще його брат. На квартирний облік став, оскільки має дружину та двох дітей. Десь в 2006 році ОСОБА_1 попросилась також проживати в гуртожитку, оскільки перебувала в декретній відпустці. Дійсно відбував покарання протягом тривалого часу, а позивачка проживала в гуртожитку. Після відбуття покарання, навесні 2016 року ОСОБА_1 разом зі своїм співмешканцем виїхала з гуртожитку до іншого місця проживання. Вважає позов необґрунтованим та просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_4 проти позову заперечувала. Суду пояснила, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Проживали як звичайна сім'я. Через догляд за хворими батьками, вимушено проживали окремо, але постійно приїздила разом з дітьми до чоловіка. Лише в 2009 році вона дізналась про ОСОБА_1 Обставини вселення та проживання ОСОБА_1 в спірному помешканні їй не відомі..

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 28 жовтня 2003 року між ВАТ «Київський м'ясопереробний завод» та ОСОБА_3 укладено договір найму койко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №50 від 16 квітня 2004 року ОСОБА_3 затверджено на квартирний облік за місцем проживання на загальних підставах.

04 грудня 2008 року ОСОБА_3 звертався до генерального директора «Київський м'ясопереробний завод» щодо надання йому більшої кімнати в 12 блоці для проживання його сімї.

30 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови м.Вишневе із заявою про затвердження його на квартирний облік на загальних підставах.

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №66 від 27 жовтня 2016 року надано житлову площу в гуртожитку, що перебуває в управлінні комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс», та видано 30 січня 2017 року ордер ОСОБА_3 на склад сім'ї чотири особи (він, дружина ОСОБА_4, дочки - ОСОБА_6, ОСОБА_5) АДРЕСА_1 (2 кімнати, житловою площею 30 кв.м); затверджений на квартирний облік рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №44 від 25 липня 2016 року в загальну чергу.

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №23 від 30 березня 2017 року внесені зміни в облікову справу 6004 та ОСОБА_3 включено до складу сімї, яка перебуває на квартирному обліку дружину та двох дочок.

Згідно довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №460 від 27 лютого 2017 року з 27 лютого 2017 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 - дружина ОСОБА_4, дочки - ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Стаття 158 ЖК України визначає, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

У відповідності до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що дійсно ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_3 вселилась та проживала в гуртожитку разом зі своєю неповнолітньою дитиною до кімнати, яка надана була відповідачу. Протягом всього часу проживання позивачка не зверталась із заявами щодо надання їй даної кімнати. У справі відсутні докази на підтвердження того, що відповідач втратив право користування кімнатою. Тому суд критично оцінює пояснення позивача, що займане приміщення було зайнятим в розумінні норм ЖК України. Сам по собі факт проживання в спірному помешканні не підтверджує факту виникнення прав наймача.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

За ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до міського голови Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про надання житлової площу в гуртожитку, а саме кімнату в блоці 12, в якій вона проживала з 2003 року.

Відповідно до листа виконавчого комітету Вишневої міської ради №3/02-2305 від 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки ордер видається на вільне житлове приміщення, а бажане приміщення є зайнятим.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Не надано позивачкою доказів щодо її постійного місця проживання в спірному помешканні з 2003 року. Так, у заяві про прийняття на роботу до ВАТ «Київський м'ясопереробний завод №3» ОСОБА_1 вказала місце проживання- АДРЕСА_2; у довідці Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №1294 від 12 жовтня 2016 року місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 по 01 грудня 2005 року вказано: АДРЕСА_3. Згідно копії паспорту позивачка зареєстрована з 09 червня 2009 року по АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При розгляді справи судом ОСОБА_1 обґрунтовували вимоги тим, що вона проживала з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

За ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

При розгляді справи відповідач заперечував щодо тверджень ОСОБА_1 про проживання ними саме як подружжям, оскільки вони зустрічались час від часу, усталених та притаманних подружжю відносин між ними не було, він перебував у зареєстрованому шлюбі. Доказів встановленого факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім'єю позивачем суду не надано.

Не є належним доказом проживання ОСОБА_1 на спірній площі поданий суду список мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1, оскільки даний список містить виправлення, не завірений у встановленому порядку та вказано, що ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_2 проживає в блоці 12. Разом з тим, не можливо встановити час з якого вони там проживають, на якій підставі. Вказано, що ОСОБА_3 перебуває в місцях позбавлення волі та фактично не проживає, перебуває в гром.шлюбі. Дана обставина суперечить вимогам СК, оскільки відповідач по справі з 1997 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За таких обставин, позивачка не довела свого позову щодо порушення її прав під час виділення радою житлової площі відповідачу ОСОБА_3 та його сімї, що є її обов'язком, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним рішення, ордеру на жиле приміщення, визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкеви