Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що 02 травня 1987 року між ними було укладено шлюб. 08 грудня 1994 року, на підставі договору купівлі-продажу посві.дченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. та зареєстровано в реєстрі за №2-4529 позивачами було придбано квартиру АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що шлюбні стосунки з відповідачем зіпсувались і 21 вересня 2015 року шлюб між ними було розірвано, позивач просить суд поділити між нею та ОСОБА_2 майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за нею - ОСОБА_1, права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд ( «С»-сарай; «с»- прибудова сарай; «с1»- убиральня; «с2»- навіс; «с3»- літня кухня-майстерня прибудова; «с3/п»- погріб; «с4»- прибудова баня; «Т»- погріб з шийкою; «У»- вольєр; №4;5;6;7 - огорожа, №8 - яма вигрібна.) по АДРЕСА_1.

В судове засіданні позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Позивач просить судові витрати з відповідача не стягувати та залишити їх за нею.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідач просить судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, тому відсутні підстави для постановлення ухвали про відмову у прийняття визнання відповідачем позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 02 травня 1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2015 року вказаний шлюб розірвано, що підтверджується копією такого рішення.

08 грудня 1994 року, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. та зареєстровано в реєстрі за №2-4529 ОСОБА_4 продала а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією відповідного договору та відповіддю КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №2833 від 09 грудня 2016 року на адвокатський запит ОСОБА_5

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування.

Враховуючи, що спірна квартира придбана відповідачем 08 грудня 1994 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, то суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 204, 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58, 59, 60, 88, 137, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1, права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд ( «С»-сарай; «с»- прибудова сарай; «с1»- убиральня; «с2»- навіс; «с3»- літня кухня-майстерня прибудова; «с3/п»- погріб; «с4»- прибудова баня; «Т»- погріб з шийкою; «У»- вольєр; №4;5;6;7 - огорожа, №8 - яма вигрібна.) по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Уразі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка ті оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л. М. Кошель