Справа № 755/1525/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретарів Краснової І.В., Юдицького К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнанн квартири особистою приватною власністю, суд, -

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Просить суд визнати право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1) та визнати право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2.

Свої вимоги мотивував тим, що 18 квітня 1980 року з відповідачкою зареєстрував шлюб у Центрально-міському відділі ЗАГС м. Кривий Ріг, актовий запис № 190. Під час шлюбу народилося троє дітей, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. В подальшому 05 червня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу позивач купив для своєї сім'ї двокімнатну квартиру№24, розташовану в буд. АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу спірної квартири було оформлено на відповідача. Одразу після купівлі даного помешкання в квартиру були зареєстровані позивач та його син ОСОБА_4. На різі відповідачем чиняться перешкоди у користуванні та проживанні в спірній квартирі. Добровільно розподілити спільне сумісне майно відповідач не бажає, фактично уникає будь-яких розмов з позивачем. Вважає, що спірна квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнанн квартири особистою приватною власністю, яка ухвалою суду від 01 березня 2017 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Позивач та представник позивача за зустрічним позовом просять суд визнати квартиру№ 24, розташовану в буд. АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Свої зустрічні позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не приймав участі коштами або працею у придбанні спірної квартири АДРЕСА_1 всі кошти на придбання квартири були зароблені позивачем за зустрічним позовом, а також кошти бралися на придбанння спірної квартири в кредит в банківських установах, кредити були оформлені ОСОБА_2, яка і в подальшому їх сплачувала. Крім того в придбанні зазначеної квартиртири допомагали спільні діти сторін по справі, які надавали кошти ОСОБА_2, що були отримані в якості гонорарів за участь у концертах.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, з підстав викладених у позовній заяві, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, з підстав викладених у позовній заяві, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у зустрічному позові, просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові про визнання спірної квартири особистою приватною власністю.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у зустрічному позові, просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові.

Треті особи за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у зустрічному позові та письмових пояснень долучених до матеріалів справи, просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст.. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.04.1980 року.

ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 129, т.1).

Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у справі у шлюбі на ім'я ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С., зареєстрованого у реєстрі за № 736 (а.с. 6, т.1). На спірне житлове приміщення на ім'я відповідачки Київським міським БТІ видане реєстраційне посвідчення від 10.02.2005 р. № 002862 (а.с. 7, т.1).

У договорі купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що покупець ОСОБА_2 придбає квартиру за нотаріально посвідченою згодою чоловіка ОСОБА_1

Вартість спірної квартири становить 154 456 грн. 57 коп. (а.с. 6, т.1).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Як роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - підлягають задоволенню в повному обсязі, так як квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та була придбана за час перебування сторін у шлюбі, що і було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у справі № 755/13155/14-ц за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на частки квартири, яке в свою чергу було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року.(а.с. 91-92, Т-1).

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнанн квартири особистою приватною власністю, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у справі № 755/13155/14-ц за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на частки квартири, яке в свою чергу було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та набрало законної сили, спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була придбана під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Тобто спірна квартира була придбана позивачем за зустрічним позовом для проживання родини без заначень будь-яких застережень у договорі купівлі-продажу квартири від 08.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С., зареєстрованого у реєстрі за № 736, що свідчить про придбання даної квартири подружжям в інтересах всієї родини.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнанн квартири особистою приватною власністю, оскільки стороною позивача за зустрічним позовом не надано суду належних доказів того, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2, так як дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та була придбана за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 358,364,368,372 ЦК України, ст.ст. 60,61,69,70,71СК України, та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1).

Визнати право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнанн квартири особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: