Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/1387/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Провадження № 22-ц/778/3620/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.05.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 57425 доларів США зі сплатою 12 % річних та строком погашення до 07.05.2014 року. Додатковим договором до кредитного договору процентна ставка була збільшена до 13 % річних. Відповідач свої кредитні зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 01.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 22882,67 доларів США.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 22882,67 доларів США з яких: заборгованість за кредитом 14 940,81 дол. США, заборгованість за відсотками 3 213,32 дол. США, пеня за прострочення відсотків 351,86 дол. США, пеня за прострочення кредиту 2111,99 дол. США, заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту 416,05 дол. США, заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту 1848,64 дол. США, а також судовий збір 3654 грн.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14.грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків, пені та 3% річних. В цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

Останнім рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі та судовий збір.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 0 7.05. 2007 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір

№506, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 57425,00 доларів США з

оплатою 12,0% річних, строком погашення до 07.05.2014 p., із здійсненням погашення

кредиту за користування ним щомісячно рівними частинами в сумі 684,00 доларів США (з

23.07.2008 року - 687,98 доларів США) та сплати відсотків, шляхом внесення готівки до

каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, що підтверджується копією

кредитного договору. Додатковим договором № 2 від 23.07.2008 року до кредитного

договору процентна ставка збільшилась до 13%.

Банком виконані умови договору щодо передачі кредитних ресурсів.

Відповідно до п.3.2.3 договору , у разі порушення позивальником умов договору банк право стягнути кредит та суму нарахованих відсотків та інших платежів, що підлягають сплаті. Згідно пунктів 3.3.5., 3.3.6., 4.1.1. позичальник зобов'язався у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено у Договорі (пеню в розмірі 0,03 % від суми платежу, за кожний день прострочення, а також достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та/або пені.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Сторони встановили як строк дії договору в п.8.1. - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, згідно пунктів 1.2. і 3.3.4., а останнє погашення кредиту здійснити не пізніше 07.05.2014 року.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.З ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (ст.611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

За матеріалами справи встановлено, що позивач відповідно до пункту 3.2.3. кредитного договору, на підставі ст.1050 ЦК України скористався правом на зміну умов зобов'язання.

У справі № 2-45/10 рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 29.03.2010 року, яке набрало законної сили 09.04.2010р., відповідно до пред'явлених позивачем вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь банку стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 362732,58 гривень.

Відповідно до рішення суду, було встановлено, що станом на 22.02.2010 року загальна заборгованість за кредитом складає 45352, 91 доларів США, в тому числі: за тілом кредиту - 41645,07 доларів США, за відсотками - 3205,68 доларів США, з пені за несвоєчасне погашення відсотків - 88,99 доларів США, з пені за несвоєчасне погашення кредиту - 413,17 доларів США.

Про те, що судом 29.03.2010 року стягнута повністю сума за тілом кредиту, також прийшов до висновку і суд касаційної інстанції в ухвалі від 26.10.2016 року, переглядаючи дану справу та залишивши в цій частині рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14.12.2015 року без змін.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до наведених вище норм Закону та умов договору змінив зміст (строки та умови виконання) основного зобов'язання. Строком виконання зобов'язання, згідно з рішенням суду є день, наступний за днем набранням законної сили рішення суду 10.04.2009 року та відповідач повинен був в цей строк повернути всю суму кредиту, а не частинами (внесенням щомісячних платежів), як було передбачено раніше умовами договору.

Розглянувши справу, районний суд правомірно визначився , щодо зміни змісту основного зобов'язання.

Згідно копії ухвали Приазовського районного суду Запорізької області від 28.01.2016 року станом на 25 березня 2015 року рішення Приазовського районного суду від 29.03.2010 року у цивільній справі № 2-45/10 фактично було виконано в повному обсязі, державний виконавець правомірно виніс 25.03.2015р. постанову ВП № 20460605 про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Такий висновок щодо застосування наведених норм закону (про зміну змісту основного зобов'язання та про порядок нарахування пені у межах строку позовної давності за основною вимогою) викладений, зокрема, в постановах Верховного суду України від 29.10.2014 року у справі № 6-169цс14, від 18.05.2016 року у справі № 6-474цс16 за результатами розгляду справ з підстав, передбачених п.1ч.1ст.355 ЦПК України, який відповідно до ст.360-7 цього Кодексу є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Виходячи з наведених норм закону та встановлених обставин, враховуючи, що позичальник 10.04.2009 року повинен був сплатити повністю заборгованість за основним зобов'язанням в розмірі визначеному позичальником та зазначеному в рішення суду від 29.03.2010 року, але не сплатив, із цієї дати (10.04.2010р.) позивач довідався про порушення свого права на отримання всієї суми заборгованості і мав право впродовж строків позовної давності (3 роки та 1 рік) звернутися із вимогами про сплату відсотків, 3% та пені.

Районний суд обґрунтовано визначився ,що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та 3%, відповідно до ст.625 ЦК, - сплив 10.04.2013 року, а щодо стягнення пені 10.04.2011 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно встановив обставини ,щодо спливу позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем, та правомірно відмовив у задоволенні вимог позивача.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: