Справа № 559/2292/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Ходак С.К.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участі:

представника позивача адвоката Петрука О.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом Приватного акціонерного товариства «РАЙЗ - МАКСИМКО» за № 197-к від 02 жовтня 2014 року він, ОСОБА_2 , прийнятий на роботу з 02 жовтня 2014 року на посаду юриста Юридичного відділу правового забезпечення юридичних осіб (Захід), що підтверджується трудовою книжкою.

Наказом за №253-к від 15 вересня 2016 року, звільнений із займаної посади за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу. З таким наказом ознайомлений тільки 22 вересня 2016 року із листа позивача та отримання поштою трудової книжки. Таке звільнення вважає не законним з слідуючих підстав. За весь час роботи належно та в повному обсязі виконував свої службові обов`язки, у зв`язку з чим не мав жодного зауваження, а тим більше дисциплінарних стягнень.

Відповідно до п.3 ч.І ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

Згідно ч.3 ст. 119 КЗпП України передбачається, що працівника, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу"; Про альтернативну (невійськову) службу", «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, всупереч вимог Закону, під час виконання ним конституційного обов`язку по захисту Вітчизни відповідач умисне та свідомо звільняє його безпідставно з роботи.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Такі вимоги закону відповідач не виконав, чим порушила його конституційні права на працю.

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, укладений між ним, ОСОБА_2 , та Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника Присакара Я.В. від 08 вересня 2016 року, який діє з вказаного часу, укладено контракт на проходження військової служби строком - до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно до наказу за №271 від 08 вересня 2016 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , він визнаний таким, що прибув зі зазначеної дати для подальшого проходження військової служби старшим сержантом, прийнятим наказом за №76 РС на посаду головного сержанта дорожнього взводу 1 дорожньої комендантської роти військової частини ппВ0577 ВОС-907975А, прийняв справи та посаду, приступив до виконання службових обов`язків, направлений у відрядження в зону АТО для подальшого проходження військової служби.

Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно відповіді відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 12 травня 2016 року № 716/352 на лист Державної служби України з питань праці «щодо надання роз`яснень стосовно наявності в Україні ситуації, що загрожує національної безпеці та прав працівників, які прийняті на військову службу за контрактом у 2015 -2016 роках, на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку» вбачається, що з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 17 березня 2014 року і по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.

У такому зв`язку повинний бути поновлений на посаді в судовому порядку, оскільки відповідач добровільно не бажає поновити його конституційні права.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконним звільненням з роботи відповідачем завдана моральна шкода. Моральна шкода полягає в постійних моральних переживаннях, що потягло за собою позбавлення спокою, порушило нормальний уклад життя , позбавлена будь-яких засобів для існування, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Моральну шкоду оцінює в 100000 (сто тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та дали аналогічні пояснення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та дав пояснення, аналогічні поданим письмовим запереченням (а.с.30-34).

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 працював за трудовим договором (контрактом) в ПрАТ "Райз-Максимко" на посаді юриста юридичного відділу правового забезпечення юридичних осіб (Захід).

08.09.2016 ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, відповідно до якого ОСОБА_2 добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контактом. Контракт був укладений строком до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 20-21).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №271 від 08.09.2016 старший сержант ОСОБА_2 вважається таким, що прибув з 08.09.2016 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ВОС-907975А для подальшого проходження служби, останній зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 24).

У зв`язку із прийняттям ОСОБА_2 на військову службу за контрактом, наказом ПрАТ "Райз-Максимко" №253-к від 15.09.2016 трудові відносини між товариством та ОСОБА_2 припинено на підставі пункту третього статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.19).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КЗпП України) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

За приписами частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Частинами першою, другою та четвертою обов`язок (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Особливості проходження ОСОБА_2 військової служби є підставою виникнення цього спору та пов`язано із початком та закінченням особливого періоду, а також питанням чи у всіх випадках оголошення мобілізації прийматиметься рішення про демобілізацію.

Визначення особливого періоду надано в статті Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Законі України "Про оборону України".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України "Про оборону України" передбачає, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що в розглянутому періоді в Україні не оголошено воєнний час, отже й, відсутні підстави для вирішення питання про переведення економіки, органів влади, юридичних осіб та військових формувань в умови мирного стану (часу), а саме - демобілізації.

Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014 було видано Указ "Про часткову мобілізацію" №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1126-VII від 17.03.2014, який набрав чинності 18.03.2014.

Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1240-VII від 06.05.2014, який набрав чинності 07.05.2014.

Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1595-VII від 22.07.2014, який набрав чинності 24.07.2014.

Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження йогоВерховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №113-VIII від 15.01.2015, який набрав чинності 20.01.2015.

Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Закону України «Про оборону України» в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015.

Доводи відповідача, що закінчення особливого періоду має здійснюватись шляхом прийняття рішення про демобілізацію, суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Суд зазначає, що в чинному законодавстві України відсутня пряма норма, яка пов`язує закінчення особливого періоду виключно із демобілізацією.

Календарний строк контракту ОСОБА_2 розпочався 08.09.2016.

В цей час закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації (до 22.08.2015), нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд приходить висновку, що станом на 08.09.2016 закінчився особливий період, у зв`язку із чим у відповідача були наявні підстави для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Окрім того, суд звертає у вагу, що обставинам викладеним у позовній заяві, надавалась оцінка Полтавським окружним адміністративним судом та Харківським апеляційним адміністративним судом за позовом Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови, судом встановлено, у позивача (Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко») були наявні підстави для припинення виплат заробітної плати юристу юридичного відділу правового забезпечення юридичних осіб (Захід) ОСОБА_2 та звільнення його із займаної посади (а.с.60-71).
Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: