Справа № 359/6768/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3207/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 24.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Матвієнко Ю.О.,

секретар: Дрозд Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому, з подальшим уточненням позовних вимог, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 31 500 гривень процентів за договором позики та 15 000 гривень моральної шкоди, а також витрати за надання правової допомоги.

В обґрунтування свої вимог зазначала, що 06 червня 2013 року вона позичила відповідачу 88 000 гривень, що підтверджується розпискою, строком до 03 вересня 2013 року. Відповідач ухилився від виконання договору, тому вона була змушена звертатися до суду. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду київської області від 11 квітня 2014 року позов задоволено та стягнуто 88 000 гривень боргу. На час звернення до суду відповідач повернув 18 000 гривень, сума боргу складає 70 000 гривень.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позивач вважає, що має право на отримання процентів в розмірі облікової ставки НБУ, яка становить 15%. Позивач просить, таким чином стягнути на її користь проценти за три роки -31500 грн.

Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду за несвоєчасне повернення грошових коштів, що у розмірі 15000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відсотки за договором позики в сумі 31 500 грн. та судові витрати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким змінити рішення в частині стягнення процентів та стягнути проценти у розмірі 20 675 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 червня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 88 000 гривень, які він зобов'язався повернути до 06 вересня 2013 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2014 року, яке набрало законної сили та було пред'явлено позивачем до примусового виконання, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволення та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 06 червня 2013 року в розмірі 88 000 гривень.

Вказані обставини були визнані сторонами та підтверджуються долученими до матеріалів справи вступною та резолютивною частиною рішення (а.с. 7), довідкою-розрахунком про сплату боргу державного виконавця Кисіль О.М. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02 лютого 2017 №565 (а.с.62).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 та 2 цієї статті, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Окрім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Згідно з розпискою ОСОБА_2 від 06 червня 2013 року (а.с. 8), укладеним сторонами договором позики не було передбачено сплату процентів та їх розмір.

Довідкою-розрахунком про сплату боргу державного виконавця Кисіль О.М. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02 лютого 2017 №565 (а.с.62) підтверджується той факт, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом сума боргу за договором позики в повному обсязі повернута не була.

На 25 серпня 2016 року сума боргу становила згідно вищевказаної довідки-розрахунку становила 67990 гривень.

Також судом встановлено, що протягом трьох років перед зверненням до суду, за які позивачем нараховано проценти за користування позикою, змінювалась облікова ставка та змінювалась сума боргу.

Перевіривши розрахунки позивача та відповідача, а також провівши власні розрахунки, виходячи з формули, наведеної представником відповідача у письмових запереченнях (розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікову ставку НБУ / на кількість днів у році х 100%) суд першої інстанції встановив, що належна позивачу сума процентів перевищує суму, розраховану позивачем, при цьому суд не виходив за межі облікової ставки, застосованої позивачем:

-з 25.08.2013 по 12.11.2013: 88000грн. х 80днів х12,5 /365х100%=2410,96грн.

-з 13.11.2013 по 05.02.2014: 88000грн. х 85днів х14,0 /365х100%=2869,04грн.

-з 06.02.2014 по 17.09.2014: 88000грн. х 224днів х15,0 /365х100%=8100,82грн.

-з 18.09.2014 по 01.12.2014: 85000грн. х 75днів х15,0 /365х100%=2619,86грн.

-з 02.12.2014 по 23.02.2015: 84000грн. х 84днів х15,0 /365х100%=2899,73грн.

-з 24.02.2015 по 12.03.2015: 82990грн. х 17днів х15,0 /365х100%=579,79грн.

-з 13.03.2015 по 03.06.2015: 81990грн. х 83днів х15,0 /365х100%=2796,65грн.

-з 04.06.2015 по 31.07.2015: 79990грн. х 58днів х15,0 /365х100%=1906,61грн.

-з 01.08.2015 по 04.09.2015: 77990грн. х 35днів х15,0 /365х100%=1121,77грн.

-з 05.09.2015 по 05.11.2015: 75990грн. х 62днів х15,0 /365х100%=1936,18грн.

-з 06.11.2015 по 29.01.2016: 73990грн. х 85днів х15,0 /365х100%=2584,58грн.

-з 30.01.2016 по 07.04.2016: 71990грн. х 69днів х15,0 /365х100%=2041,36грн.

-з 08.04.2016 по 04.07.2016: 69990грн. х 88днів х15,0 /365х100%=2531,15грн.

-з 05.07.2016 по 25.08.2016: 67990грн. х 52днів х15,0 /365х100%=1452,94грн.

(всього за вказаний період процентів - 35 821,30грн).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за договором позики.

Разом з тим, з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимоги в цій частині на розраховану позивачем суму 31 500 гривень.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про їх необґрунтованість та недоведеність, оскільки, ані умовами укладеного договору, ані нормами Цивільного кодексу України, якими врегульовано правовідносини, що виникають із договорів позики та внаслідок невиконання грошового зобов'язання, не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода може бути відшкодована особі, лише внаслідок її заподіяння в порядку, визначеному ст.1167 ЦК України.

Однак, будь-яких доказів того, що внаслідок винних, протиправних дій відповідача позивачу була завдана моральна (немайнова) шкода, суду надано не було, а невиконання грошових зобов'язань з договором мають інші, передбачені чинним законодавством наслідки.

Твердження апелянта щодо неправильності розрахунку суми відсотків, що підлягає стягненню не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Ю.О. Матвієнко