АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2896/17 Справа № 205/2905/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсною третейської угоди,викладеної у вигляді третейського застереження у кредитному договорі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ЗАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

У червні 2016 року ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги та просив визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 12 кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач, посилався на те, що між ним та ТОВ «Гранд Авто» був укладений договір купівлі-продажу № 1100358 від 24 березня 2008 року, відповідно до якого ТОВ «Гранд Авто» продає, а він купує автомобіль Volkswagen Passat 2008 року випуску, колір світло-сірий, № кузову НОМЕР_2. Вартість автомобіля складає 124 824 грн. 28 березня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «АльфаБанк» був укладений кредитний договір №700005197, відповідно до якого Банк зобов'язався надати йому грошові кошти (споживчий кредит) у розмірі 27 418, 75 доларів США. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: на придбання транспортного засобу, а також оплати страхової суми. Відповідно до п. 12 кредитного договору судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні та припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Також позивач посилаючись на ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень п. п. 22, 23 ст. 1, ст.11, ч. 8 ст. 18, ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, відповідно до якого положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст.11, ч. 8 ст. 18, ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, зазначив, що кредитний договір №700005197 від 28 березня 2008 року між ЗАТ КБ «АльфаБанк» та ОСОБА_2 є споживчим. У зв'язку з цим, на думку позивача, на підставі п.14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» дана справа щодо споживчого кредиту не відноситься до компетенції третейського суду. На підставі викладеного, ОСОБА_2, не оспорюючи факт укладання кредитного договору та його недійсність в цілому, просив з урахуванням уточнень позовної заяви, визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 12 кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року, укладеного між ним та ЗАТ КБ «Альфа-Банк», яким визначено можливість врегулювання спору між сторонами банківської угоди Постійно діючим Третейським судом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсної третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у пункті 12 Кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2(а.с.171-174).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року було залишено без розгляду частину позовних вимог ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання споживчого кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 недійсним правочином; про визнання валюти споживчого кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року, який укладався між ЗАТ КБ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 в національній валюті України - гривня; про визнання суми грошових коштів, яка підлягає поверненню ОСОБА_2 (а.с.206-208).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 17 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ч.2 ст.204 ЦК України договір є видом правочину.

З урахуванням презумпції правомірності правочину, що визначена ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, для визначення чи є положення відповідного кредитного договору підставою для набуття сторонами відповідних прав та обов'язків, що з них випливають, слід з'ясовувати чи відповідають вони вимогам ст. 203 ЦК України, зокрема, встановити чи не суперечить вони чинному законодавству.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Вирішуючи питання про недійсність окремої частини правочину, слід керуватися загальними положеннями щодо підстав недійсності правочину, оскільки норми чинного законодавства містять лише певні конкретні випадки, коли та чи інша умова договору є нікчемною в силу закону.

Тобто, спірний пункт договору може бути визнано недійсними, якщо: його зміст суперечить законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; при укладенні договору у сторін не було необхідного обсягу дієздатності;волевиявлення учасників договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі; він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; він суперечать правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч.1 ст.216 ЦК України визначено, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких не віднесено до третейських судів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ТОВ «Гранд Авто» був укладений договір купівлі-продажу №1100358 від 24 березня 2008 року, відповідно до якого ТОВ «Гранд Авто» продає, а позивач купує автомобіль Volkswagen Passat 2008 року випуску, колір світло-сірий, № кузову НОМЕР_2. Вартість автомобіля складає 124 824 грн. (а.с.78-80).

28 березня 2008 року між ЗАТ КБ «АльфаБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №700005197, відповідно до якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_2 грошові кошти (споживчий кредит) у розмірі 27 418, 75 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,99% річних, з кінцевим строком повернення 29 березня 2015 року (а.с.6).

Відповідно до п.2.4. Договору цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Passat 2008 року випуску, колір світло-сірий, державний номер НОМЕР_1, № кузову НОМЕР_2, тип -легковий-седан-в (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_3, видане - Дніпропетровськ РП 1-го MB ДАІ, 27 березня 2008 року) та як оплата страхової суми ЗАК «УСК»ВЕСТА» за перший рік страхування транспортного засобу у розмірі 9 486 грн. 77 коп.

В п. 12 вказаного кредитного договору зазначено судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні та припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Звернувшись до суду з позовом про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п. 12 кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року, яким визначено можливість врегулювання спору між сторонами банківської угоди Постійно діючим Третейським судом, ОСОБА_2, посилався на те, що кредитний договір є споживчим та на підставі п.14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» дана справа щодо споживчого кредиту не відноситься до компетенції третейського суду (а.с.130-134).

Слід зазначити, кредитний договір між позивачем та банком був укладений - 28 березня 2008 року.

Зміни до Закону України «Про третейські суди», відповідно до яких третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, між іншим, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) набрали чинності 12 березня 2011 року, тобто вже після укладення 28 березня 2008 року вищевказаного кредитного договору.

Слід зазначити, саме з часу - 12 березня 2011 року третейські суди не наділені повноваженнями щодо розгляду справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у кредитному договорі, що був укладений 28 березня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з висновками рішення суду, тлумачення норм права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді