У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, про поділ жилого будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ жилого будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона з відповідачем не можуть у мирний спосіб дійти згоди щодо користування будинком АДРЕСА_1.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Виділено ОСОБА_6 у власність 78/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1, що складають: жилий будинок А-1, який включає 1-1 коридор площею 4,10 кв.м, 1-2 кладову площею 2,40 кв.м, 1-3 жилу кімнату площею 17,20 кв.м, 1-4 жилу кімнату площею 19,10 кв.м, 1-6 кухню площею 8,90 кв.м, а всього по першому поверху 52,50 кв.м, а також веранда під літерою «а», яка включає: коридор площею 7,00 кв.м, ванну площею 4,80 кв.м, а всього 11,80 кв.м, що разом становить 64,30 кв.м, корисної площі, яка на 1,60 кв.м більше ідеальної частки. Виділено ОСОБА_7 у власність 22/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1, що складають: жилий будинок А-1, який включає 1-5 жилу кімнату площею 18,70 кв.м, що на 1,60 кв.м менше ідеальної частки. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3 354,50 грн компенсації за відхилення від ідеальних часток. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що найдоцільнішим буде поділ майна в натурі між сторонами за варіантом № 3 (таблиця 5), запропонованим експертом у висновку від 11 лютого 2016 року № 005/16. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності у сторін правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивачеві ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить 3/4 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1. Власником 1/4 ідеальних частин даного будинку є відповідач ОСОБА_7

Спірний житловий будинок складається з шести житлових кімнат, житловою площею 65,9 кв.м. та кухні, загальною площею 87,6 кв.м до будинку належать господарські споруди : вбиральня В, огорожа 1, хвіртка 3.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 005/16, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Світ» 11 лютого 2016 року, експертом запропоновано можливі варіанти поділу зазначеного житлового будинку відповідно до належних сторонам часток, враховуючи, що частка позивача у праві власності становить 3/4 частини, а частка відповідача у праві власності становить 1/4 частини, що у натурі неможливо поділити будинок відповідно до ідеальних часток кожного, як з урахуванням (два варіанта), так і без урахування мансардних житлових приміщень (три варіанта), а також враховуючи існуючий порядок користування (а.с. 85-108).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (чч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

За змістом ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 364 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні суду.

Суд першої інстанції, обравши для розподілу спірного домоволодіння третій варіант, (без урахування поділу мансардних житлових приміщень) не врахував в повному обсязі фактичний порядок користування будинком, стосунки співвласників між собою відповідно до вимог добросусідства, наявність можливих переобладнань в будинку та порядок користування земельною ділянкою, при цьому не навів жодних мотивів, чому саме цей варіант поділу обрано, як найбільш оптимальний.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції залишив поза увагою, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення діяла інша редакція ст. 152 ЖК України, за змістом якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Водночас судом не з'ясовано чи передбачає обраний судом та запропонований експертом третій варіант експертизи, переобладнання шляхом втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи вимагається в цьому випадку отримання документів, що дають право на їх виконання, та хто повинен зробити такі переобладнання. Не з'ясованим судом першої інстанції залишилось чи встановлений був між сторонами порядок користування спірним домоволодінням, оскільки зі змісту доводів позовної заяви вбачається, що відповідач проживає у спірному домоволодінні разом із дружиною та дітьми.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що матеріали справи не містять висновків відповідних служб щодо можливості переобладнання будинку відповідно до варіантів судової будівельно-технічної експертизи, затвердженої замовником проектної документації, документів на реконструкцію існуючої системи опалення, електропостачання, газопостачання і водопостачання з дотриманням встановлених законодавством вимог пожежної безпеки при проведенні робіт, визначених за висновком судової будівельно-технічної експертизи, а містять лише рішення виконавчого комітету міської ради, яке не є дозвільними документами та не дає право на виконання будь-яких робіт.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач просила виділити їй в натурі 3/4 частини спірного житлового будинку з мансардними приміщеннями, при цьому доповнень та уточнень позовних вимог останньої матеріали справи не містять. Натомість суд першої інстанції за власною ініціативою обрав більш прийнятний та справедливий, на його думку, варіант поділу спірного домоволодіння, збільшивши з урахуванням інтересів позивача, її ідеальну частку у спірному домоволодінні до 78%, визначивши відповідачеві у цьому будинку ідеальну частку 22/100%, чим фактично вийшов за межі позовних вимог.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Обмежуючи право відповідача та приймаючи до уваги при цьому інтереси позивача, суд залишив поза увагою те, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відмовляючи у розподілі між сторонами господарських будівель та споруд, суд першої інстанції не перевірив, які саме господарські будівлі і споруди входять до складу спірного домоволодіння та чи складають вони єдине ціле з домоволодінням.

Відмовляючи у визначенні порядку користування спірною земельною ділянкою, з підстав того, що ця спірна земельна ділянка жодній із сторін ні у користування, ні у власність не виділялась, докази встановлення її конфігурації, меж, розміру та площі відсутні, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив сторонам їх право на витребування належних та допустимих доказів.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, на вказані обставини уваги не звернув, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, при цьому не надавши жодної оцінки наданим доказам та залишивши при цьому рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 3 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова