О К Р Е М А Д У М К А
Судді Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
08 листопада 2017 року м. Київ
у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров'я України» про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради») щодо встановлення ОСОБА_2 протягом 2013 року ІІ групи інвалідності загального захворювання. Стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_2 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року скасовано у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, апеляційний суд, з яким погодився й суд касаційної інстанції, керувався тим, що порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначаються медико-соціальними експертними комісіями відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, з урахуванням внесених змін, виходив з відсутності доказів, у чому полягала бездіяльність відповідача, а також відсутності доказів того, що позивач зверталася з позовом щодо оскарження рішень МСЕК.

З таким висновком погодитися не можна.

У самій позовній заяві позивачка просила визнати протиправною бездіяльність МСЕК, у зв'язку з чим і стягнути на її користь моральну шкоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалідність означає міру втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до виникнення в особи обмеження життєдіяльності, тобто здатності організму особи здійснювати повсякденну діяльність у спосіб і в межах, звичайних для людини, що в свою чергу передбачає будь-яку втрату (помірно виражену, виражену, значно виражену) внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

Згідно до ст. 7 зазначеного Закону медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, якими залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму визнаній інвалідом особі визначається інвалідність І, ІІ чи ІІІ групи, а також встановлюється її причина та час настання.

Медико-соціальні експертні комісії визначають причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою, а також встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда і здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо удосконалення реабілітаційних заходів;, забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров'я, інвалідів.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначаються медико- соціальними експертними комісіями у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, з урахуванням внесених змін.

Причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

В особливо складних випадках обласна Центральна медико-соціальна експертна комісія ГУ МОЗ, направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ), який є у справі другим відповідачем, або до Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Консультативні висновки зазначених установ для Медико-соціальної комісії мають рекомендаційний характер.

Відповідно до матеріалів експертної справи ОСОБА_2 у 2013 році встановлені захворювання, які суттєво не змінилися у 2014 році, значно обмежували її життєдіяльність, оскільки викликали необхідність для повної компенсації втрат здоров'я використання допоміжних засобів і допомоги інших осіб, що визначає встановлення саме ІІ групи інвалідності, що і відбулося тільки 16 жовтня 2014 року.

Відповідачем не надано пояснень, які саме істотні зміни у здоров'ї позивачки відбулися за період з 10 жовтня 2014 року до 16 жовтня 2016 року, оскільки 10 жовтня 2014 року позивачці встановлена третя група інвалідності, тоді як через 6 днів, 16 жовтня 2014 року - друга група інвалідності. Не спростовано доводів позивачки, що саме бездіяльність МСЕК потягла за собою необхідність для неї протягом тривалого часу доводити наявність іншої, більш високої групи інвалідності, у зв'язку з чим, очевидно, що порушувався усталений порядок її повсякденного життя та вимагалося прикладання додаткових зусиль для доведення того факту, що стан її здоров'я є гіршим, ніж це визначалося за рішенням МСЕК.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно зі ст. 283 ЦК України фізична особа має право на охорону її здоров'я. Охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України та законом.

Відповідності до ч. 1 ст. 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Зазначені норми закону передбачають своєчасне і відповідне стану здоров'я людини надання медичної допомоги та встановлення за відповідними медико-соціальними критеріями групи інвалідності.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо встановлення позивачці протягом 2013 року ІІ групи інвалідності загального захворювання, що безумовно вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд визнав, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Апеляційний суд висновку суду першої інстанції не спростував, зробив переоцінку доказів, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, тому вважаю, що судове рішення апеляційного суду необхідно було скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.М.Ситнік