Справа № 639/9705/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 р. Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого- судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі- Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, третя особа-ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту шлюбних відносин з чоловіком ОСОБА_3 та, з урахуванням уточнень, просила визнати факт існування шлюбу між нею і ОСОБА_3 в період з 08.01.2014 р. по теперішній час, тобто більше ніж три роки. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що встановлення факту необхідно чоловіку, який є громадянином Грузії, оформити право проживання на території України. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що у 2012 р. вона познайомилась з майбутнім чоловіком на території слідчого ізолятору № 27, а 08.01.2014 р. ними, під час доставки конвоєм до суду, прийнято рішення про створення сім'ї і саме з того часу , як вважає заявник, почались відносини між ними, як подружжя. Незважаючи на те, що шлюб офіційно було зареєстровано 13.10.2016 р. ОСОБА_1 стверджує, що фактично шлюб в формі цивільних відносин існує з січня 2014 р. Заявник просить розглядати справу без її та чоловіка участі.

До своєї заяви ОСОБА_1 надала заяву ОСОБА_3, датовану 29.08.2016 р., про підтримання вимог заявника та встановлення факту наявності шлюбу, можливості розгляду справи за його відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази , приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 1973 р. народження перебувала в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_5 з 24.09.2013 р. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 02.08.2016 р. шлюб розірвано. З рішення суду вбачається, що фактично сторони припинили шлюбні відносини, більше двох років мешкають окремо, позивач знаходиться в місцях позбавлення волі, де відбуває покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23.09.2015 р.

Відповідно до інформації Харківської установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області ( № 27), ОСОБА_1 прибула до Харківської УВП № 27 з ІТТ 09.03.2012 р.

З наданої заявником копії вироку з Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що особі 33 призначено за ч.4 ст. 27, п.п. 6,11 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна і строк початку відбування покарання обчислюється з 02.03.2012 р. Стягнуто на користь потерпілих солідарно з іншими засудженими матеріальну та моральну шкоду понад 1 млн. грн.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що через захисників вона та ОСОБА_3 дали вказівку родичам про об'єднання їх бюджетів, що були на волі, а також надала заяву Костіва Т.З.- адвоката, з якої вбачається, що заявниця і ОСОБА_3 дійсно зверталися з таким проханням на початку 2014 р. При цьому, вони передали близьким, щоб всі фінансові кошти, які надійшли на їх адресу, вважати спільними коштами подружжя і розподіляти на їх потреби, а саме в якості допомоги батькам, продуктові та речові передачі, оплату комунальних послуг. Крім того, Костів Т.З. зазначає, що при відвідуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в залі судових засідань Червонозаводського райсуду, куди їх разом доставляли для ознайомлення з матеріалами справи, між собою вони спілкувалися, як подружжя, і такі події мали місце в 2014-2015 р.р. (дати виправлені).

За положеннями ч. 1,2 ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Свідоцтвом про шлюб підтверджується, що ОСОБА_3, 1979 р. народження і ОСОБА_1 , 1973 р. народження зареєстрували шлюб 13.10.2016 р.

Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як зазначено в аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення за 2010 рік, здійсненому Верховним Судом України, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років), мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), відсутність спору про право. До заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких убачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися однин про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Таким чином, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності того, що чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як зазначає ОСОБА_1, вона познайомилась з ОСОБА_3 у 2012 р. на території слідчого ізолятору, а 08.01. 2014 р. ними прийнято рішення про створення сім'ї та з цього часу між ними почалися подружні відносини. Між тим, ОСОБА_1 перебувала в іншому шлюбі, який був зареєстрований 24.09.2013 р. і розірвано тільки у серпні 2016 р.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між заявником ОСОБА_1 і ОСОБА_3 усталених стосунків, що притаманні подружжю, позивачкою у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано. Факт домовленості про реєстрацію шлюбу та створення сім'ї під час розмови 08.01.2014 р. не є доказами проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету Крім того, сам факт створення дійсних сімейних відносин в умовах слідчого ізолятору неможливий і суперечить положенням та правилам тримання осіб під вартою.

Твердження ОСОБА_1 про надання вказівки родичам щодо об'єднання бюджетів, які були у заявника та громадянина Грузії ОСОБА_3 на волі, без зазначення конкретних обставин, інформації про наявність таких заощаджень, видачі довіреності на право розпорядження є необґрунтованими та у даному випадку не свідчать про спільний бюджет подружжя, в розумінні норм ст. 3 Сімейного Кодексу України .

Оцінка наявних у справі доказів кожного окремо та в їх сукупності, дає суду підстави для висновку, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не проживали однією сім'єю, не мали взаємних обов'язків та прав, єдиного бюджету, не вели спільного господарства, матеріально один одного не підтримували.Щодо доводів про час проживання з 08.01.2014 р. по наступний час, суд зазначає, що за своєю природою проживання однією сім'єю спрямоване на довготривалі відносини. Факт наявності шлюбу з 13.10.2016 р. не потребує доказування та підтверджено відповідним письмовим доказом-свідоцтвом про шлюб.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218, 234 ч.5, 256 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, третя особа-ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які не були присутні в судовому засіданні- в той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ -