Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційними скаргами Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» та Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2015 року вона була призначена на посаду директора Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп». Її права та обов'язки як керівника даного підприємства, визначені контрактом від 17 квітня 2015 року, укладеним між нею та ОКАП «Сумиоблагроліс» на строк до 17 квітня 2016 року, термін дії якого додатковою угодою від 17 вересня 2015 року було продовжено до 17 квітня 2020 року.

19 серпня 2016 року вона написала заяву про надання відпустки з 05 вересня 2016 року тривалістю 36 днів з подальшим звільненням з роботи за угодою сторін у зв'язку зі станом здоров'я, вважаючи останній день відпустки останнім робочим днем.

10 жовтня 2016 року генеральним директором Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» ОСОБА_5 був виданий наказ № 45 «К» «Про звільнення ОСОБА_4.», яким її звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі раніше поданої заяви від 19 серпня 2016 року.

ОСОБА_4 зазначала, що не погоджується з діями ОКАП «Сумиоблагроліс», оскільки заяву про звільнення написала під впливом морального тиску на неї з боку директора ОКАП «Сумиоблагроліс», що є погіршенням умов праці. Також до моменту звільнення вона заявою від 30 вересня 2016 року відкликала заяву від 19 серпня 2016 року в частині звільнення з посади директора ДП «Лебединський агролісгосп» за угодою сторін у зв'язку зі станом здоров'я та повідомила, що зобов'язується приступити до виконання своїх посадових обов'язків після закінчення відпустки.

Вважала, що оскільки заява від 19 серпня 2016 року була нею відкликана до моменту звільнення, її звільнення проведене з ініціативи ОКАП «Сумиоблагроліс», а так як на той час вона хворіла, в діях відповідача наявні порушенням вимог ст. 40 КЗпП України. На її думку порушенням також є те, що при звільненні не отримувалося погодження від Лебединської районної державної адміністрації та Лебединської районної ради, чим порушено положення статуту ОКАП «Сумиоблагроліс.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визнати неправомірним та скасувати наказ генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 10 грудня 2016 року № 45 «К» «Про звільнення ОСОБА_4.», поновити її на вказаній посаді з 11 жовтня 2016 року і в цій частині допустити негайне виконання рішення суду, стягнути з ДП «Лебединський агролісгосп» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44 047 грн 24 коп. за період з 11 жовтня 2016 року до 13 березня 2017 року.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано наказ генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 10 жовтня 2016 року № 45 «К» «Про звільнення ОСОБА_4.», яким ОСОБА_4 було звільнено з посади директора Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» з 11 жовтня 2016 року та допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30 749 грн 96 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданих касаційних скаргах Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємстве «Сумиоблагроліс» та Лебединське дочірне агролісогосподарське підприємство «Лебединський агролісгосп» просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на момент видачі оскаржуваного наказу про звільнення від 10 жовтня 2016 року № 45 «К», не було волевиявлення ОСОБА_4 на звільнення за угодою сторін. Проте, Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» не врахувало, що анулювання домовленості про припинення договору за угодою сторін свідчить про відсутність такої згоди працівника на звільнення, неправильно застосувало п. 1 ст. 36 КЗпП України, що призвело до незаконного звільнення ОСОБА_4 з посади директора Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп».

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4, правильно застосувавши норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

При цьому суд правильно врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року № 6-1269цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування до спірних правовідносин.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» та Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова