АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2980/16-ц 22-ц/774/904/К/17
Справа № 213/2980/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/904/К/17 суддя Мазуренко В.В.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря - Борщ А.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Лєман Оксани Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту - ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, посилаючись на те, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. загинув від нещасного випадку на виробництві на підприємстві відповідача - її син ОСОБА_6.

У зв'язку зі смертю сина позивачу було завдано моральну шкоду пов'язану з втратою близької людини, яка постійно підтримувала її у складних життєвих ситуаціях та навіть допомагала матеріально, з моменту смерті сина позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, оскільки думки про смерть сина не залишають її до теперішнього часу. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 220 000 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_5 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що основною причиною нещасного випадку на виробництві є недосконале виготовлення Державним інститутом з проектування підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект» паспорта технічного стану корпуса збагачення рудозбагачувальної фабрики №1. Також судом не враховані доводи відповідача, про те що померлий був застрахований, тому сім'я померлого, в тому числі і позивач отримали та продовжують отримувати щомісячні страхові виплати. Відповідачем ПАТ «Південний ГЗК» була надана допомога сім'ї загиблого на поховання, а також за заявою позивача відповідачем завжди надається матеріальна допомога як ветерану праці. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано до суду доказів перебування її на утриманні у померлого. Поміж тим, представник відповідача вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди завищений і такий, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Південний ГЗК» - ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_6 - син позивача ОСОБА_5 (а.с.15) - працював слюсарем з ремонту обладнання на ВАТ Південний ГЗК, та ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на РОФ-1 ВАТ Південний ГЗК загинув на виробництві (а.с.19), що підтвердили, визнали, та не оспорювали сторони по справі. Судом встановлено, що ПАТ «Південний ГЗК» є правонаступником ВАТ «Південний ГЗК».

Відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, на підприємстві ВАТ «Південний ГЗК», форми Н-1 від 25.08.2008 №6 вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1. стався нещасний випадок, в результаті якого ОСОБА_6 помер. Згідно зазначеного акту основними причинами настання нещасного випадку є основна: неякісне розроблення паспорту технічного стану корпуса збагачення рудозбагачувальної фабрики №1 та рекомендацій щодо рівня завантаження бункерів, виданих Державним інститутом з проектування підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект», неякісне обстеження гнучкого параболічного бункеру, що було проведено проектно-конструкторським відділом ВАТ Південний ГЗК; низький технічний стан гнучкого параболічного бункера, обумовлений невиконанням в повному обсязі, з причин недофінансування, затверджених річних графіків ремонтів. Зокрема перенесенням терміну 02.06.08 виводу секції №6 з експлуатації у зв'язку з проведенням капітального ремонту. Супутні: низька трудова та виробнича дисципліна посадових осіб ВАТ Південний ГЗК, яка відобразилась в порушенні вимог посадових інструкцій посадовими особами підприємства, а саме, не вживання ними заходів щодо безпечної експлуатації устаткування під час виконання виробничої програми, відсутність належного нагляду за станом конструкцій гнучкою параболічного бункера, відсутність дієвих заходів щодо визначення точного обсягу завантаженої в бункер руди, та відповідного регламенту завантаження суміжних секцій бункеру, що мали суттєву різницю рівнів завантаження; незабезпечення в повному обсязі виконання рекомендацій інституту «Кривбаспроект» щодо обмеження завантаження гнучкого параболічного бункера рудою; недостатній контроль з боку посадових осіб УДТК і підприємства за станом завантаження бункеру (а.с.4-8).

Відповідно до акту форми Н-5 проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 01 годині 30 хвилин у корпусі рудозбагачувальної фабрики №1 (в осях 13-16 вздовж ряду А секції №6) ВАТ Південний ГЗК, комісія з розслідування нещасного випадку провела з 11.08.2008 по 29.08.2008 року спеціальне розслідування і розглянувши матеріали розслідування прийшла до висновку, що відповідно до п.14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», нещасний випадок з ОСОБА_6 на ВАТ Південний ГЗК, визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-1 (а.с.9-13).

Смерть ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

У зв'язку із смертю ОСОБА_6 внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачу була призначена одноразова допомога у разі смерті потерпілого, та призначено щомісячну страхову виплату у разі смерті потерпілого (а.с.16,17,18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку із смертю його сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Враховуючи встановлені родинні зв'язки позивача та загиблого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача, про відшкодування моральної шкоди підприємством - ґрунтуються на законі та відповідають вимогам ч.2 ст. 1168 ЦК України. Таким чином, підлягає стягненню моральна шкода з підприємства на користь позивача.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду матері померлого, суперечать положенням Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), в якому передбачено право громадян на відшкодовування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що судом не доведено вини відповідача у смерті ОСОБА_6 та судом не враховано, що основною причиною нещасного випадку на виробництві є недосконале виготовлення Державним інститутом з проектування підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект» паспорта технічного стану корпуса збагачення рудозбагачувальної фабрики №1 та рекомендацій щодо рівня завантаження бункерів, виданих Державним інститутом з проектування підприємств гірничорудної промисловості Кривбаспроект. Оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються висновками суду першої інстанції.

Спростовуються доводи відповідача щодо відсутності доказів проживання однією сім'єю позивача разом з її загиблим сином та доказів перебування позивача на утриманні у померлого, оскільки відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її батькам.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку із смертю сина позивача встановлений в судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 внаслідок втрати сина переживає нервові потрясіння пов'язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про отримання сім'єю померлого: страхових виплат, допомоги на поховання, одноразової допомоги в наслідок смерті працівника на виробництві, - не стосуються спірних правовідносин та права відповідача на відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 80000 грн., у зв'язку з чим знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі Юрій Волков проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв'язку зі смертю сина від нещасного випадку, та неможливість повернути до життя найріднішу людину, а також наявність винних дій зі сторони ПАТ «Південний ГЗК» у виникненні вказаного нещасного випадку, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 50000 гривень, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Південний ГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні, на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦК України, та підлягає зменшенню розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_9 з 80000 грн. до 50000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314- 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_5 з 80000 грн. до 50000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова