Номер провадження: 22-ц/785/2549/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.,

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 09.12.2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

05 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши, що з 2002 року він працював у локомотивному депо ст. Одеса - Сортувальна, з 2014 року - заступником начальника депо (з експлуатації) локомотивного депо Миколаїв в оборотному локомотивному депо Херсон, а з 02.06.2015 року - начальником виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивного депо Миколаїв ПАТ «Укрзалізниця» ( а.с. 1-9).

Наказом від 02.10.2015 року йому оголошено догану за порушення вимог п.п.2.1.4, 2.1.8 посадової інструкції у частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів (а.с.15).

22.01.2016 року він повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності: оголошено догану на підставі п.1 ст.147 КЗпП України за неналежне виконання посадових обов'язків у частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів (а.с.38, 38 зворот).

11.04.2016 року він звільнений з роботи за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП - за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (а.с.1-9).

Посилаючись на те, що він за період роботи в ПАТ «Укрзалізниця» не мав жодних дисциплінарних стягнень, належно та сумлінно виконував свої трудові обов'язки, притягнутий до дисциплінарної відповідальності з порушенням діючого законодавства, внаслідок чого незаконно звільнений, уточнивши 12 вересня 2016 року вимоги (а.с.129-130), ОСОБА_2 просив суд:

- визнати незаконними та скасувати накази від 02.10.2015 року та від 22.01.2016 року про оголошення догани;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 11.04.2016 року про звільнення;

- поновити на посаді начальника локомотивного депо Миколаїв;

- стягнути з відповідача на його користь середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу в період з 11.04.2016 року по 12.09.2016 року у розмірі 22071,92 грн.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 09.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконними та скасовано накази від 02.10.2015 року та від 22.01.2016 року про оголошення доган; визнано незаконним та скасовано наказ від 11.04.2016 року про звільнення; поновлено позивача на посаді начальника локомотивного депо Миколаїв; стягнуто з відповідача на його користь середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2016 року по 12.09.2016 року у розмірі 22071,92 грн.; стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі (а.с.143-149).

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у позові, зазначивши, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що строк оскарження наказів від 02.10.2015 року та 22.01.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності сплив, однак суд це не врахував в порушення статті 233 КЗпП України. Крім того, в період роботи позивача, який не здійснював належний контроль за підлеглими, по факту замаху на викрадення дизельного палива на залізничній колії з тепловозу у місті Миколаїв, порушено кримінальне провадження ( а.с. 155-158).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень за частиною 1 статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за змістом пункту 3 статті 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

Пленум Верховного Суду Україниу пункті 22 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз'яснив судам, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В пункті 23 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Пленум Верховного Суду України також звернув увагу суддів на те, що за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість звільнення позивача з роботи за пунктом 3 частиною 1 статті 40 КЗпП України - систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо незаконності та скасування наказу № НОК-38/206 від 02.10.2015 року про оголошення догани позивачу за неналежне виконання посадових обов'язків в частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів.

В матеріалах справи є дві копії наказів.

Позивач надав суду копію наказу № НОК-38/206 від 02.10.2015 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків в частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів. З цим наказом позивач ознайомлений 05.10.2015 року, про що він вчинив свій підпис на наказі (а.с. 15).

Відповідач надав суду іншу копію наказу № НОК-38/206, датовану 02.11.2015 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків в частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів. На цьому наказі вчинений підпис позивача про ознайомлення 05.10.2015 року (а.с.92).

Підставою для видання наказу став протокол оперативної наради від 09.10.2015 року, на якій розглядались окремі питання фінансово-господарської діяльності в локомотивному депо Миколаїв за наслідками перевірки з 28.08 по 09.09.2015 року (а.с.85).

16.10.2015 року позивач надав адміністрації пояснення, зобов'язавшись посилити контроль за ремонтом та експлуатацією тягового рухомого складу (а.с.16).

Таким чином, наказ про притягнення позивача до відповідальності був виданий 02.10.2015 року, а факти, які покладені в основу цього наказу, містяться в протоколі оперативної наради, яка відбулась 09.10.2015 року, тобто через 7 днів після видання наказу.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання цього наказу недійсним.

Суд першої інстанції ретельно проаналізував факти, які полягли в основу наказу від 22.01.2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків в частині здійснення контролю за роботою підлеглих та забезпечення раціонального і економічного витрачання усіх видів ресурсів за результатами перевірки від 27.11.2015 року, встановивши, що задля усунення та недопущення виявлених порушень позивач провів 01.12.2015 року оперативну нараду, на якій було розглянуто кожне виявлене порушення та вжиті заходи щодо їх усунення, а також розроблено ряд заходів, спрямованих на усунення виявлених в ході перевірки недоліків (а.с.31-35, 36-37, 37 зворот, 38).

З'ясувавши питання про порушення позивачем правил укладення договору з спеціалізованим підприємством «Охорона» на технічне обслуговування системи протипожежної сигналізації, що також покладено в основу наказу від 22.01.2016 року про оголошення позивачу догани, суд першої інстанції зазначив, що договір від 29.10.2015 року та додаткова угода до нього від 24.11.2015 року, були укладені з 18.02.2015 в межах існуючих договірних відносин між ДП «Одеська залізниця» та ТОВ «Охорона», про що відповідачу було відомо.

Суд першої інстанції не виявив причинного зв'язку між порушенням кримінальної справи за фактом замаху на викрадення дизельного палива на залізничній колії з тепловозу у місті Миколаїв, яке завершилось прийняттям органами досудового розслідування постанови від 08 серпня 2016 року про закриття провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та неналежним виконанням позивачем своїх посадових обов'язків (а.с.226).

Більш того, наказ виданий 22.01.2016 року, тобто зі спливом визначеного статтею 148 КЗпП України місячного строку, а саме 27.11.2015 року з дня виявлення фактів .

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність достатніх підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом від 22.01.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в основу наказу від 22.01.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності покладений факт невжиття позивачем заходів впливу, спрямованих на підвищення відповідальності підлеглих йому працівників, у зв'язку з затриманням локомотивної бригади тепловозу 2ТЕ10М №2606 за замах на викрадення дизельного палива.

В основу наказу від 11.04.2016 року про звільнення позивача з роботи за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України - систематичне невиконання покладених на нього обов'язків, також покладений факт - невжиття заходів впливу, спрямованих на підвищення відповідальності підлеглих йому працівників у зв'язку з затриманням локомотивної бригади тепловозу 2ТЕ10М №2606 за замах на викрадення дизельного палива, який був однією з підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом від 22.01.2016 року, що є неприпустимим в силу статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (а.с.104-104 зворот).

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача щодо строків оскарження наказів від 02.10.2015 року та 22.01.2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки ці накази оскаржені позивачем в межах вирішення питання про його звільнення за систематичне порушення обов'язків за трудовим договором з урахуванням того, що звільнення з роботи з підстав статті 40 частини 1 пункту 3 КЗпП України є крайньою мірою дисциплінарної відповідальності.

Невирішення цього питання буде порушувати саму суть права на справедливий судовий розгляд.

Посилання у скарзі на те, що позивач не здійснював належний контроль за підлеглими, внаслідок чого 02.02.2016 року порушена кримінальна справа по факту замаху на викрадення дизельного палива на залізничній колії з тепловозу у місті Миколаїв, знаходиться за межами предмету доказування.

08 серпня 2016 року орган досудового розслідування закрив провадження у справі за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеса від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Л.Г. Ващенко