АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3502/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2016/1405/2012 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заінтересована особа: Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2012 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути в відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію, яка становить 10732,86 грн. за період з 01.11.2003 року по 01.10.2011 року. Позовні вимоги мотивували тим, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж надає відповідачу послуги з теплопостачання за які останній не розраховується, у зв'язку з чим виникла заборгованість за спожиту теплову енергію.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2012 року позовні вимоги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж 4565,49 гривень заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 214 гривень 60 копійок судового збору, а всього 4780,09 гривень перерахувавши їх на р/р 0769 у філії відділення ПАТ «Промінвестбанк»в м. Ізюмі Харківської області, МФО 351492.

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, вказуючи на те, що 17.06.2016 року державний виконавцем ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2016/1405/2012 виданого 11.02.2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 4565,49 грн. та судового збору в сумі 214,60 грн. на загальну суму 4780,09 грн., постанову отримав простою кореспонденцією. Оскільки стягувачем був пропущений строк для предявлення виконавчого документа до виконання. Просив суд скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за № 51447673 від 17.06.2016 року та всі інші постанови.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 до Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зацікавлена особа: Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду у новому складі суду.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що виконавче провадження не закривалось у звязку з закінченням і виконавчий документ не надсилався до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18 квітня 2016 року вказано, що виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання в строк до 18 квітня 2017 року, тому стягувачем не пропущений строк для звернення виконавчого листа до виконання.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 11 лютого 2013 року видано виконавчий лист № 2016/1405/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 4565,49 грн., 214,60 грн. судового збору, а всього 4780,09 грн.

Даний виконавчий лист, відповідно до заяви стягувача від 02 серпня 2013 року було предявлено до виконання. 06 серпня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню зазначеного вище виконавчого листа, виконавче провадження № 39209481. 21 листопада 2013 року виконавче провадження закінчено в порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно акту державного виконавця боржник, ОСОБА_2 працює в ТОВ «Укрюгтранс», яке розташоване за адресою: АРК, м. Армянськ, МРК. Васильєва,4 кв. 54., що є територією ВДВС Армянського МРУЮ АРК.

В грудні 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Армянського міського управління юстиції відмовлено у відкритті виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження. 05 грудня 2013 року виконавчий лист з копією постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження надіслано до ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області.

25 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 4565,49 грн., 214,60 грн. судового збору, а всього 4780,09 грн., на підставі виконавчого провадження № 41670251.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 січня 2015 року вказаний вище виконавчий лист повернуто позивачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст.ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлено для виконання в строк до 29 січня 2016 року.

15 квітня 2015 року державним виконавцем відкрито провадження за вказаним вище виконавчим листом, виконавче провадження № 47242302.

18 квітня 2016 року постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві вказаний вище виконавчий лист повернуто позивачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження, оскільки у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо виявлення такого майна виявились безрезультатними та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлено для виконання в строк до 18 квітня 2017 року.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» враховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що строк на предявлення виконавчого документа до виконання сплинув, оскільки рішення суду було ухвалене у 2012 році, строк на предявлення виконавчого листа був в 1 рік, судова колегія вважає безпідставним, оскільки повернення виконавчого листа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення не позбавляє стягувача повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, крім цього, будь-яких обмежень щодо кількості звернень виконавчого листа до виконання за діючим законодавством не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є несуттєвими і не містять передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харьківської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: