У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северин Юрій Петрович, про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді начальника відділу супроводження клієнтських та банківських операцій у публічному акціонерному товаристві «Класикбанк» (далі - ПАТ «Класикбанк», банк). Влітку 2016 року в банку було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Класикбанк» (далі - Фонд) - Северина Ю.П., який 17 червня 2016 року видав наказ «Про скорочення штату працівників», на підставі якого її було попереджено про наступне вивільнення з 19 серпня 2016 року.

01 вересня 2016 року вона була звільнена, проте у день звільнення із нею не проведено остаточного розрахунку та не виплачено вихідну допомогу на загальну суму 49 527 грн. 06 коп.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що у результаті невиплати їй зазначених грошових коштів вона була вимушена відмовитись від найму житла, а також мала проблеми з погашенням кредитних зобов'язань, оскільки розраховувала на належні їй виплати, ОСОБА_3 просила визнати її звільнення згідно наказу уповноваженої особи Фонду від 31 серпня 2016 року незаконним; змінити дату її звільнення на 02 листопада 2016 року, зарахувавши строк попередження з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2016 року включно, до періоду її роботи в ПАТ «Класикбанк»; визнати її звільненою з 02 листопада 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Класикбанк»; стягнути з відповідача та третьої особи на її користь, середній заробіток за час вимушеного прогулу і за час затримки розрахунку при звільненні за 69 робочих днів у розмірі 81 710 грн. 49 коп., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 22 500 грн.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 частково задоволено. Визнано ОСОБА_3 звільненою за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 вересня 2016 року з посади начальника відділу супроводження клієнтських та банківських операцій в ПАТ «Класикбанк». Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 81 710 грн. 49 коп. середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум, з утриманням з даної суми обов'язкових податків та інших платежів, передбачених законодавством. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 5 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що остаточного розрахунку при звільненні зі ОСОБА_3 не проведено, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. При цьому суд вважав, що Фонд є належним відповідачем у цій трудовій справі згідно положень ст. ст. 4, 35, 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки Фонд не є роботодавцем ОСОБА_3, яка уклала трудовий договір із ПАТ «Класикбанк».

Такий висновок апеляційного суду є правильними, відповідає фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що з 13 вересня 2011 року ОСОБА_3 працювала на посаді начальника відділу супроводження клієнтських та банківських операцій у ПАТ «Класикбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 червня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Класикбанк» до 14 серпня 2016 року та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» Северина Ю.П., який 17 червня 2016 року видав наказ «Про скорочення штату працівників», на підставі якого ОСОБА_3 попереджено про наступне вивільнення з 19 серпня 2016 року.

01 вересня 2016 року ОСОБА_3 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Класикбанк».

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що між позивачем та Фондом не існувало трудових відносин, а уповноважена особа Фонду діяла від імені ПАТ «Класикбанк», тому Фонд не має зобов'язань перед ОСОБА_3 з виплати компенсації за затримку розрахунку при звільненні та не є належним відповідачем за такими вимогами, не є роботодавцем позивача, оскільки в силу ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, а не трудові функції ліквідованого баку.

Крім того, виходячи з положень ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов'язання банку (а не Фонду) по виплаті заробітної плати виконуються Фондом у межах та у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду і на підставі закону.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновку суду апеляційної інстанції не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська