Справа № 751/1316/16-ц Провадження № 22-ц/795/1122/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Цибенко І. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, - третя особа: ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.04.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого ним позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому судом не проаналізовано всі обставини справи у їх сукупності. ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги положення статей 60, 62 Сімейного Кодексу України, та не врахував, що спірну квартиру АДРЕСА_1 придбано за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_8, при цьому ОСОБА_7 проводив роботи з реконструкції та капітальної прибудови до спірної квартири власними силами та за допомогою своїх рідних та друзів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вартість спірної квартири збільшилась за рахунок збільшення площі квартири та її оздоблення, фактично об'єкт нерухомості із квартири було переобладнано в частину житлового будинку. ОСОБА_7 вважає, що будівельні матеріали, з яких побудовано та реконструйовано спірну квартиру в житловий будинок та спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, на які повинно бути визнано право власності по 1/2 частині ОСОБА_7 та ОСОБА_8 З посиланням на фактичні обставини даної справи та на положення статей 60, 62 Сімейного кодексу України, статті 331 ЦК України ОСОБА_7 зазначає про обґрунтованість вимог заявленого ним позову.

В судове засідання апеляційного суду позивач, відповідач, третя особа, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.138,139,140, том 2), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.1999 року, в подальшому рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.05.2005 року шлюб між сторонами спору було розірвано (а.с.15, том 1).

Як вбачається із договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98/070 від 18.02.1998 року (а.с.6, том 1), відповідач купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,8 кв.м за 5 018 грн. (а.с.6, том 1). На час придбання вказаної квартири відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 Шлюб між відповідачем та ОСОБА_10 було зареєстровано 10.06.1989 року, а розірвано - 16.06.1998 року (а.с.80, том 1). Тобто, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, спірна квартира була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_10, ще до укладення шлюбу з позивачем.

Станом на 21.02.2014 року була збільшена загальна площа спірної квартири на 82,1 кв.м, житлова площа була збільшена на 51,2 кв. м за рахунок прибудови кімнат, веранди, балкону та за рахунок реконструкції, що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру (а.с. 9-12, том 1).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівської міської ради сорок дев'ятої сесії шостого скликання від 12.03.2015 року затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_8 безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 площею 0,0237 га (кадастровий номер НОМЕР_1) (а.с.81, том1). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2015 року (а.с.19, том 1), ОСОБА_8 є власником вказаної земельної ділянки.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1930-1933/16-24 від 17.01.2017 року (а.с.216-233, том 1), дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 18.02.1998 року становила 5018 грн. Вартість вказаної квартири станом на 31.10.2013 року, з врахуванням прибудови, перепланування та реконструкції (без врахування вартості земельної ділянки) становила 279 917 грн., а без врахування прибудови, перепланування та реконструкції - 116 167 грн. Таким чином, як зазначив судовий експерт у вказаному висновку, спірна квартира збільшилась у своїй вартості за рахунок прибудови, перепланування та реконструкції на 163 750 грн. Судовий експерт у данному висновку також зазначив, що визначити перелік та ринкову вартість будівельних матеріалів, обладнання, конструкцій, виконаних робіт з будівництва прибудови та ремонту, реконструкції квартири АДРЕСА_1 здійснених за період з жовтня 2006 року по жовтень 2013 року, не видається можливим. Вартість земельної ділянки, площею 0,0237 га, станом на момент проведення дослідження становить 24 423 грн.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив із приписів статей: 60, 62 Сімейного кодексу України, також судом першої інстанції була прийнята до уваги правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-1026цс15, обов'язковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України. Зокрема, відповідно до вказаної правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-1026 цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем не представлено суду достовірних та беззаперечних доказів витрат, понесених саме ним на ремонт квартири АДРЕСА_2. При цьому суд вказав, що представлені позивачем копії товарних чеків та видаткових накладних (а.с.47-69, том 1), копія специфікації-накладної на відпуск лісоматеріалів (а.с.70, том 1), копії товарно-транспортних накладних та фіскальних чеків на придбання будівельних матеріалів та інструментів (а.с.71-78, том 1), не можуть бути належними та допустимими доказами щодо підтвердження вимог заявленного позову. При цьому суд першої інстанції виходив із тих обставин, що оскільки у вказаних документах відсутні відомості про отримувача, а також дані документи не містять в собі чіткої інформації щодо місцезнаходження об'єкта будівництва, тому неможливо встановити, чи використовувались дані матеріали при ремонті саме спірної квартири та чи були вони придбані саме позивачем за його кошти.

Також судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що позивач в ході судового розгляду даної справи не довів належними та допустимими доказами тих обставин, що він був офіційно працевлаштований, матеріали справи не містять відповідних доказів щодо фінансової платоспроможності позивача. Позивачем в ході судового розгляду даної справи не спростовано тих обставин, що батько відповідача-ОСОБА_11. надавав відповідні грошові кошти на будівництво спірної квартири (а.с.17-21, том 2).

За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача відносно того, що саме за рахунок його грошових та трудових вкладів і затрат збільшилась вартість спірної квартири, як не знайшли свого підтвердження і доводи позивача відносно того, що саме за рахунок його коштів проводилась реконструкція та облаштування спірної квартири.

Також судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що позивачем не заявлялись вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю із відповідачем після розірвання шлюбу між ними, при цьому позивачем не представлено суду жодних відповідних доказів на підтвердження зазначеного факту. Як вбачається із даних довідки комунального підприємства ''Новозаводське'' №847 від 19.02.2014 року (а.с.13, том1), позивач був зареєстрований у АДРЕСА_1 з 24.06.1999 року. При цьому, як зазначив у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, сам факт проживання у одній квартирі з відповідачем без встановлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання майна таким, що перебуває у спільній сумісній власності та, відповідно, поділу вказаного майна. Представлені суду копії актів від 11.03.2014 року (а.с.14, том 1), від 28.09.2015 року (а.с.37, том 1), від 24.03.2014 року (а.с.105, том 1) містять в собі різну інформацію щодо періоду проживання ОСОБА_7 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, і за даних обставин, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, вказані копії актів не можуть бути прийняті судом до уваги, як беззаперечні докази відповідного хронологічного періоду проживання позивача у спірній квартирі.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2015 року (а.с.19, том 1), земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0237 га належить на праві приватної власності ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0237 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 суд першої інстанції обгрунтовано виходив із фактичних обставин справи, приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також взяв до уваги роз'яснення п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року ''Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ''.

Під час розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, і відмови у задоволенні вимог заявленого позову із зазначених підстав. Провівши правовий аналіз приписів норм статей: 256, 257, 267 ЦК України, ч.2 статті 72 Сімейного кодексу України, та приймаючи до уваги роз'яснення п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2010 року №14 ''Про судове рішення у цивільній справі'', суд першої істанцції зазначив у оскаржуваному рішенні, що у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності; у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні з цих підстав, а не одночасно застосовує наслідки пропуску позовної давності. За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано вважав за необхідне відмовити у задоволенні вимог заявленого позову у зв'язку з його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

ОСОБА_7 у доводах апеляційної скарги стверджує, що спірна квартира була придбана відповідачем 18.02.1998 року за їх спільні кошти. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджені позивачем жодними належними та допустимими доказами у розумінні статей: 58,59 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.80, том 1), на час придбання спірної квартири відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи, відносно того, що спірна квартира буда придбана відповідачем у період її перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10, тобто, ще до укладення шлюбу із позивачем, яке відбулось 03.06.1999 року. При цьому позивачем в ході судового розгляду даної справи не представлено суду належних та допустимих доказів відносно того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_8 за спільні кошти із ОСОБА_7

Твердження апеляційної скарги відносно того, що відповідач не приймала участі у реконструкції та будівництві спірної квартири, при цьому ОСОБА_7 стверджує, що він повністю власними силами та за допомогою своїх рідних і друзів провів капітальну реконструкцію та ремонт квартири, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, вказані твердження доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей: 58,59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_8 у 2005 році, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.88, том 1), шлюб між сторонами спору було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05.05.2005 року. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24.04.2014 року (а.с.86-87, том 1), апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05.05.2005 року залишено без змін.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано не визнав за позивачем право власності: на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнань та конструктивних елементів, з яких побудовано спірну квартиру, а також на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 власником якої стала відповідач 10.04.2015 року, тобто, після розірвання шлюбу із позивачем (а.с.19, том 1), не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайщли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Позивачем в ході судового розгляду даної справи, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів у розумінні статей: 58, 59 ЦПК України відносно того, що саме за рахунок грошових та трудових вкладів і затрат позивача збільшилась вартість спірної квартири, як не підтверджені відповідними доказами і доводи ОСОБА_7 відносно того, що саме за рахунок його коштів проводилась реконструкція та облаштування спірної квартири. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: