Справа № 369/7375/17
Провадження № 2/369/3219/17
10 листопада 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, -
У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського РНО Київської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними.
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що згідно договору дарування земельної ділянки від 02 серпня 2004 року ОСОБА_7 передала позивачеві ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1203га, розташовану на території Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в с.Петрівське (нині Святопетрівське) по вулиці Янтарна, 2. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за №2946, а також зареєстрований в Петрівській сільській раді 06.10.2004р. за №42, особовий рахунок №840. В подальшому, 14 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії АБ №517132.
В кінці червня 2017 р. позивачеві стало відомо про те, що земельна ділянка, яка належить йому на праві власності виставлена на продаж через мережу інтернет. Подзвонивши по вказаному в оголошенні телефону, позивач дізнався, що дійсно вищезазначена земельна ділянка продається і згідно документам власником її є ОСОБА_4, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2017р., згідно якої ОСОБА_4 07.06.2017 р. придбав спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 за ціною 158 260 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1736.
В свою чергу, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2008 року ОСОБА_3 придбав вказану земельну ділянку у ОСОБА_2 за ціною 160 000 грн. Цей правочин був посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6, однак як вбачається з договору купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі не був.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомляли.
Третя особа Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду листа де просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що ним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не посвідчувався, тобто цей договір є нікчемним, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у звязку із протиправністю. У наданій до позивної заяви копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2008 року, ним виявлено факт відсутності реєстраційного номера нотаріальної дії, підроблення підпису та відбитку печатки приватного нотаріуса. Також зазначив, що бланк, на якому викладено текст договору, був використаний 30 січня 2008 року при посвідчені договору купівлі-продажу земельної ділянки між іншими особами, іншої земельної ділянки.
За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору дарування земельної ділянки від 02 серпня 2004 року ОСОБА_7 передала позивачеві ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1203 га, розташовану на території Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в с. Петрівське (нині Святопетрівське) по вулиці Янтарна,2. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за №2946, а також зареєстрований в Петрівській сільській раді 06.10.2004 р. за № 42, особовий рахунок №840. В подальшому, 14 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії АБ №517132.
Як вбачається з пояснень представника позивача, в кінці червня 2017 р. позивачеві стало відомо про те, що земельна ділянка, яка належить йому на праві власності виставлена на продаж через мережу інтернет. Подзвонивши по вказаному в оголошенні телефону, позивач дізнався, що дійсно вищезазначена земельна ділянка продається і згідно документам власником її є ОСОБА_4, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2017р., згідно якої ОСОБА_4 07.06.2017 р. придбав спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 за ціною 158 260 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1736.
В свою чергу, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2008 року ОСОБА_3 придбав вказану земельну ділянку у ОСОБА_2 за ціною 160 000 грн. Цей правочин був посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6, однак як вбачається з договору купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі не був.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
У пункті 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9, роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.
Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачами шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки відчужено земельну ділянку, суд вбачає необхідним договір купівлі-продажу від 30.01.2008 р. та договір купівлі-продажу від 07.06.2017 р. визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, про необхідність відмови у вимогах позову.
Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст.79,88 ЦПК України суд вбачає можливим стягнути на користь позивача понесені судові витрати по 1061,00 грн з кожного з відповідачів.
Керуючись ст.10; 11; 60; 79; 88; ч.3 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.203, 207, 215; 321 ЦК України,-
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Миколаїаної, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2017 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання рішення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: Д.Д.Усатов