Справа № 418/608/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2017 року Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді: Гуцола М.П.;

секретаря: Ворожейкіна О.С.;

позивача: ОСОБА_1;

відповідач: представник ПАТ КБ "Приватбанк": ОСОБА_2

розглянули у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міловського районного суду Луганської області із позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з одностороннього блокування коштів, у якому просив стягнути на його користь з відповідача відсотки за користування коштами у розмірі 19629 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп. та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 29.05.2015 року ним було відкрито картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» № 166627 на якому зберігались його власні кошти, але 21.07.2015 року відповідач без попередження та безпідставно заблокував належну йому кредитну карту і не повернув кошти на його звернення.

Позивач вважає такі дії неправомірними, та такими, що порушують його права як споживача, а тому просить задовольнити позов.

Від представника відповідача надійшло письмове заперечення, в якому вона посилалась на те що, банк діяв в межах Договору про надання банківських послуг, укладеним між сторонами й відповідно до вимог ст.1074 ЦК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу , які не підлягають доказуванню.

Суд за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом достеменно встановлено, що 29.05.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Позивачу було відкрито банківський рахунок та видано пластикову кредитну карту № 166627.

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку заблокував видачу коштів позивачу, що знаходяться на його банківському рахунку з підстав ненадання клієнтом інформації та відповідних документів, на підставі яких здійснювалися операції по карті: № 166627.

Згідно з виписки руху коштів по карті № 166627 станом на 29.05.2017 року залишок коштів становить - 51546 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот сорок шість) грн. 39 коп.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на правомірність дій Банку і відповідність їх вимогам Законів України "Про банки і банківську діяльність" №2121-Ш від 07.12.2000 року (далі ЗУ № 2121-Ш) і "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення " від 14.10.2014 року № 1702-У11 (далі ЗУ №1702-У11) та Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", з якими позивач погодився, .

У відповідності до положень ст. 64 ЗУ № 2121-Ш ч.ч.1,2,7 ст. 9 ЗУ № 1702-У11 банк має право на проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України і у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта, як суб'єкт первинного моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта, витребувати необхідну інформацію і у разі ненадання клієнтом необхідних документів, - відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансових операцій.

Згідно п. 1.1.3.2.14. Умов та Правил надання банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Разом з тим, суд критично оцінює заперечення відповідача, оскільки відповідно до ст. 16, 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Доказів тому, що заблокувавши карткові рахунки позивача, відповідачем проводилися будь-які дії з виконання встановленої процедури інформування правоохоронних органів про фінансові операції за розрахунковим рахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» з наявності підстав підозри щодо неправомірності їх проведення відповідачем не надано.

За таких підстав дії банку з блокування рахунків позивача є неправомірними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що з використанням карток позивача було здійснено незаконну діяльність.

Самі по собі підозри у незаконності надходження на рахунок позивача значної суми грошових коштів не можуть бути підставою для застосування із сторони банку такої санкції як призупинення видаткових операцій при непідтверджені обставин, які були підставою для нього, та понад строки, встановлені чинним законодавством.

Будь-яких доказів обґрунтованості підозри щодо незаконності походження коштів позивача, відповідачем не надано.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування коштами суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1070 ЦК України визначено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

А згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

У справі, що розглядається, встановлено, що умовами договору не передбачено обовязок банку сплачувати проценти за користування грошовими коштами клієнта.

Так, згідно ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, за відсутності визначення в договорі банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та неприйняття банком вкладів на вимогу банк зобовязаний виплатити проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Оскільки позивач у своїй позовній заяві використав ставку яка розрахована виходячи із ставки 20,5 %, що застосовується у договорах банківського вкладу, при цьому такий розмір ставки не узгоджений в договорі банківського рахунку № 166627 підстав для задоволення вимоги в частині стягнення відсотків за користування коштів позивача немає.

Дана правова позиція викладена у постанові ВСУ № 3-13 гс/11 від 14.03.2011 року.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди та прямих збитків, які підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Тому в частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, суддя, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання дій неправомірними та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати дії ПАТ КБ "Приватбанк" в частині блокування видаткових операцій по рахунку та картки, відкритих на ім'я ОСОБА_1, неправомірними.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 305299 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після сплину 10 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області, що розташований у м. Сєвєродонецьку Луганської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: Гуцол М.П.