Провадження № 2/641/1527/2017 Справа № 641/3747/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря - Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між нею та ОСОБА_2 26 січня 2017 року Іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО Гнилицькою Т.В., предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 1453,5 м2 в нежитловій будівлі літ. Ж-8, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 26.01.2017 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, а в забезпечення своїх боргових зобов'язань між ними було укладено Іпотечний договір, при оформленні якого були грубо порушені майнові права неповнолітньої доньки позивача, а саме не було отримано дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо майнових прав.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що предметом Іпотечного договору є нежитлові приміщення, власником цих приміщень є особисто позивач ОСОБА_1, а тому правочин вчинявся не відносно майнових прав її неповнолітньої доньки, а тому дозвіл органу опіки та піклування в даному випадку не потрібен.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про наступне.

26.01.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики грошей, за умовами якого остання позичила грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн. та зобов'язалась повернути їх у строк до 26.01.2020.

Того ж дня, в забезпечення договору позики грошей, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО Гнилицькою Т.В. 26.01.2017.

Предметом Іпотечного договору є нежитлові приміщення четвертого поверху № 4-5, 4-9:-:4-16 площею 312,3 м2, п'ятого поверху № 5-1:-:5-16 площею 570,6 м2, шостого поверху № 6-1:-:6-16 площею 570,6 м2, загальною площею 1453,5 м2 в нежитловій будівлі літ. Ж-8, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на порушення майнових прав малолітньої дитини, ОСОБА_1 просить визнати недійсним Іпотечний договір.

Суд з даною позицією не погоджується з наступних підстав.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 173 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом.

На праві спільної сумісної власності батькам та дітям належить майно, набуте ними за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК України).

Предмет Іпотечного договору - нежитлові приміщення належать позивачу належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого ПН ХМНО Гнилицькою Т.В. 20.01.2017 за реєстровим № 56, зареєстрованого ДРРП на нерухоме майно 20.01.2017 за № 18644279; підстави вважати ці нежитлові приміщення спільною сумісною власністю позивача та її малолітньої дитини не має.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що при вчиненні правочину - Іпотечного договору мали застосовуватися положення ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України щодо отримання дозволу органу опіки та піклування, оскільки оспорюваний правочин вчинений не щодо майнових прав малолітньої дитини.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати недійсним Іпотечний договір з підстав недотримання процедури його оформлення.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнання іпотечного договору недійсним заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 205, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Є. Боговський