СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1149/17
Провадження № 2/306/521/17
Рядок статзвіту № 48
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

19 липня 2017 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Жиганської Н.М.

за участю секретаря Дешко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 70470,52 грн на користь ОСОБА_1, посилаючись на те, що в листопаді 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики коштів у формі розписки, за яким він передав ОСОБА_2 кошти в сумі 2500 доларів США із строком повернення до 27.12.2014 року. В мотивування вимог вказує на те, що станом на 02.06.2017 року борг відповідач не повернув, чим прострочив виконання грошового зобовязання, а тому зобовязаний також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Оскільки від добровільного повернення грошових коштів відповідач ухиляється, позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 65677 грн., три проценти річних у розмірі 4793,52 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 704,70 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2700 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, подавши суду заяву (вх. № 4995 від 19.07.2017 року) про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, від отримання судових повісток відмовляється (а.с. 17-18, а.с. 20-21). Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка Стройненської сільської ради № 204/02-06 від 19.06.2017 року). Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки ОСОБА_2 неповажними.

Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів, провести заочний розгляд справи (у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення)) та доходить слідуючого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наданої суду розписки відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 доларів США

За правовим змістом ст. 1047 ч. 2 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника.

Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року) :

"Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Отже, письмова розписка відповідача ОСОБА_2 про отримання у борг грошових коштів, суд визнає достатнім доказом укладення між сторонами договору позики грошей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві борг (грошові кошти в тій же самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановленому договором.

З росписки вбачається, що відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у строк до 27 грудня 2014 року. Даних про повернення вказаної суми частково або повністю, суду не надано. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивача про стягнення з відповідача, вказаної в розписці, суми боргу.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно у ст. 533 ч. 1, ч. 2 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За правовим змістом цієї норми Закону всі зобовзання в Україні (крім випадків визначених спеціальним Законом ) має бути виконане у Гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до наданого суду офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 02.06.2017 року - 100 дол.США = 2627,10 грн., а тому відповідно 2500 доларів США (отриманих відповідачем у борг) становить 65677 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті є підставною та підлягає до задоволення.

Також, слід задовольнити заявлену вимогу у частині про стягнення 3% річних за користування коштами (у відповідності до ст. 625 ч. 2 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми). Розмір суми 3% річних від простроченої суми становить 4793,52 грн.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України - позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути в користь позивача суму боргу на загальну суму 70470,52 грн.

Відповідно до ст. 214 п. 6 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

(Пункт 1 частини третьої статті 79 виключено на підставі Закону № 3674-VI від 08.07.2011 року)

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат за подання позову про стягнення боргу, суд доходить висновку, що у відповідності до ст. 88 ч. 1 ЦПК України та п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 704,71 грн. (квитанція №69 від 06 червня 2017 року з призначенням платежу судовий збір за подання позову, а.с.7), а тому в цій частині вимогу слід задовольнити.

В частині стягнення судових витрат на правову допомогу, суд доходить наступного висновку.

Позивачем документально підтверджено оплату витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордеру серії № 23/56 від 06 червня 2017 року про оплату адвокату ОСОБА_3 2700 грн.

За приписами ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року) - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, у суда відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами підтвердження цієї обставини, а саме: суду не надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), акт прийому-передачі виконаних робіт, інформації про участь представника у судових засіданнях та ознайомлення з матеріалами справи. На цій підставі, суд доходить висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 20, 60, 64, 208, 212, 213, 214, 215, 292, 293, 294 ЦПК України, ст. 638, 1046, 1047 ЦК України, на підставі Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 суму основного боргу у розмірі 65677 грн., три проценти річних у розмірі 4793,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі 704,70 грн.

У заявленій вимозі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 2700 грн. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача

Зава про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення суду до Свалявського районного суду Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення Свалявського районного суду подається до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд Закарпатської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.М.Жиганська