Єдиний унікальний номер 219/1511/17 Номер провадження 22-ц/775/1358/2017
Єдиний унікальний номер 219/1511/17-ц
Номер провадження 22-ц/775/1358/2017
Головуючий у 1 інстанції Чопик О.П. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Курило В.П., Мірути О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 квітня 2017 року (ас. 61-64) позов задоволений в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і за процентами за користування кредитом в загальній сумі 40949 грн 41 коп.

У задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу відмовити.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 23 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку (ас. 79-79а).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 11777 грн 46 коп., яка складається з 6599 грн 77 коп. заборгованості за кредитом, 5177 грн 69 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 22572 грн 18 коп., пені та штрафу відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у поданій апеляційній скарзі просить змінити рішення; скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 22572 грн 18 коп. і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги ПриватБанк зазначив, що ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд не урахував вимоги ст. 536 ЦК, згідно з якою розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Суд належним чином не дослідив умови укладеного між сторонами кредитного договору, якими передбачено право банку вносити зміни в діючі тарифи, у тому числі щодо розміру процентів, та визначений порядок повідомлення про такі зміни.

ПриватБанк у судове засідання не направив свого представника; про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (ас. 179-180). Відповідно до вимог частини другої ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за процентами у меншому розмірі, ніж просив позивач, суд першої інстанції виходив з того, що банком було порушено процедуру підвищення процентної ставки, відтак за період з вересня 2014 року по 31 січня 2017 року підлягає застосуванню відсоткова ставка у розмірі 30% як то було передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Висновок про відмову у стягненні нарахованих штрафу і пені суд мотивував тим, що ці суми були нараховані під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрований та постійно проживає у м. Бахмуті Донецької області, який згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» включений до цього переліку.

Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і відмови у стягненні штрафних санкцій сторонами не оскаржено, у зв'язку з цим не підлягає апеляційному перегляду (ст. 303 ЦПК України).

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом установлено, що 16 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), який складається з анкети-заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку. За умовами цього договору ПриватБанк надав боржнику кредит у розмірі 15200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (ас. 8).

У ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частинами другою та третьою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року, у тому числі на час укладення спірного кредитного договору.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Установивши, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 01 вересня 2014 року з 30 до 32,4 %, а з 01 квітня 2015 року - до 42%, суд обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за процентами, що підлягає стягненню з ОСОБА_1, слід розраховувати з процентної ставки у 30% річних, установленої на час укладення договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що згідно з частиною другою ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Установлено, що кредитний договір між сторонами укладений 16 вересня 2011 року, тобто в період дії статті 1056-1 ЦК у наведеній вище редакції, частина третя якої наголошувала, що умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Тобто, недійсність правочину щодо права банку підвищувати процентну ставку в односторонньому порядку на час укладення договору була встановлена законом, тому така умова не могла бути включена до договору.

Отже, частково задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за процентами у меншому розмірі, ніж просив позивач, суд першої інстанції, врахувавши приписи ст. 1056-1 ЦК України та роз'яснення, викладені у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», дійшов обґрунтованого висновку, що банком було безпідставно підвищено процентну ставку, відтак за період з вересня 2014 року по 31 січня 2017 року підлягає застосуванню відсоткова ставка у розмірі 30% як то було передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на порушення судом статті 536 ЦК України, є безпідставним.

Установивши, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. Помилкове посилання в рішенні суду на норми ст. 1056-1 ЦК у редакції на час розгляду справи та неналежне повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки не вплинуло на правовий висновок про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі, як просив позивач, та законність вказаного судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді В.П.Курило

О.А.Мірута