У х в а л а

іменем україни

2 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частку квартири, автомобіля та визнання квартири особистою приватною власністю за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила щодо варіантів поділу майна, і остаточно просила виділити їй квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, а ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_2. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2 лютого 2002 року перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року розірвано. За час шлюбу ними набуте майно, про поділ якого вона просить, оскільки згоди щодо поділу сторони не досягли.

Заперечуючи позов ОСОБА_1, у жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним з позовом, у якому просив поділити майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, визнавши за кожним право власності по Ѕ частці на це майно як майно, що набуте за час шлюбу. Крім того, просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки квартира придбана за його особисті кошти і за ним зареєстрована, проте його право власності ОСОБА_1 оспорює і не визнає.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Поділено майно, що є об'єктом спільної сумісної власності, а саме квартира АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_4 та автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, з визнанням за кожним із подружжя права власності по Ѕ частці на це майно.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 березня 2017 року про виправлення описки, рішення Печерського районного суду від 27 грудня 2016 року в частині задоволення позову про поділ квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 2 лютого 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року розірвано. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року дочка ОСОБА_4.

Судом першої інстанції встановлено, що за час шлюбу сторони набули квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_5 та автомобіль «HyundaiSanta Fe», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, і таке майно визнав спільною сумісною власністю подружжя.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції здійснив поділ вказаного майна, з урахуванням приписів ст. ст. 60, 69, 70 СК України, виходив з принципу рівності часток кожного з подружжя у такому майні і визнав за кожним право власності по Ѕ частці квартир і автомобіля.

Скасовуючи рішення суд першої інстанції в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власності подружжя та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтовано висновку, про те, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Так, відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Та обставина, що квартира АДРЕСА_5 та автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, сторонами не оспорюється. Оскільки жодна зі сторін не погодилась на отримання грошової компенсації і другий із подружжя попередньо не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився і апеляційний суд, визнав за кожною із сторін право власності по Ѕ частці на вказану квартиру і автомобіль.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матір'ю ОСОБА_2 за його дорученням 4 березня 2003 року придбана квартира АДРЕСА_1. Встановивши факт придбання цієї квартири за особисті кошти ОСОБА_2, зароблені до одруження, що ОСОБА_1 належними і допустимими доказами не спростувала, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення цього майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки ОСОБА_1 оспорює і не визнає право особистої власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, апеляційний суд підставно задовольнив зустрічний позов.

Ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, суд першої інстанції у частині, що не змінена апеляційним судом, та суд апеляційної інстанції правильно вирішили справу по суті, хоча і при застосуванні неналежних положень СК України, що не вплинуло на результат вирішення справи і тому не є підставою для скасування судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції у частині, що не змінена апеляційним судом, та висновків апеляційного суду не спростовують і зводять до переоцінки, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими..

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року в частині, що не змінена судом апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.В.Ступак