н/п 2/174/359/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

13 листопада 2017 року Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря - Заіки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірськ в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що відповідач по справі ОСОБА_2 є її колишнім співмешканець, з яким вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, але мешкала в квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй та її дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1999 року. Право власності на цю квартиру було зареєстровано КП «БТІ м. Вільногірська». На цей час у цій квартирі зареєстровані вона, відповідач та її син - ОСОБА_3, а фактично проживає в цій квартирі лише вона. З червня місяця 2012 року вони з відповідачем припили будь-які стосунки між собою, перестали проживати однією сім'єю та відповідач добровільно виселився із зазначеного вище житла, мотивуючи це тим, що він має намір в подальшому постійно мешкати за іншою адресою, окремо від неї. На цей час в зазначеному вище житлі відповідач не проживає вже більше п'яти років, належних йому речей в цьому житлі немає, в інший спосіб інтересу до цього житла відповідач не проявляв та не проявляє, мети проживати в цій квартирі не має. На цей час, відповідач постійно проживає за іншою адресою, яка їй невідома, зв'язку з відповідачем вона не має.

Будь-яких угод щодо користування відповідачем зазначеним вище житлом між ними та іншими співвласниками житла та відповідачем не укладалось. Оскільки квартира належить їй та її дітям, а відповідач в ній не проживає та нею не користується вже більше п'яти років, вона вважає, що він втратив право користування цим житлом. На цей час реєстрація відповідача в зазначеному вище житлі, порушує її права та інтереси, а також права та інтереси інших співвласників житла, знятися із реєстраційного обліку добровільно із згаданого вище житла відповідач не бажає з невідомих їй причин, що й змушує її звертатися з цим позовом до суду за захистом свого права спільної сумісної власності з іншими співвласниками на зазначену вище квартиру. Просить в порядку усунення перешкоди в здійснення нею свого права спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, визнати відповідача таким що втратив своє право користування житлом.

В судове засідання позивачка не зявилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 40).

Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову не надав. (а.с. 29, 36).

Треті особи про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (20, 22).

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, факт наявності у позивача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності квартири АДРЕСА_3 (колишня Леніна) в м.Вільногірську, підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1999 року, видане виконавчим комітетом Вільногірської міської ради на підставі розпорядження від 11.01.1999 року № 396 (а.с.4), витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.11.2015 року (а.с.6) та технічним паспортом на квартиру (а.с.7-8).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 з 24.01.2000 року по теперішній час підтверджується довідкою № 4024, що видана 29.05.2017 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6) та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 06.09.2017 року (а.с.13)

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 (Леніна), в м.Вільногірську, підтверджується актом від 10.07.2017 року № 29, який складено депутатом Вільногірської міської ради ОСОБА_5, відповідно до якого проведено обстеження родини ОСОБА_1 та встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за даною адресою близько пяти років, і не відвідає адресу, звязку з ним немає, місце перебування його не відоме. (а.с. 5).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_6, в якій з 24.01.2000 року зареєстрований ОСОБА_2, який на протязі 5 років фактично в даній квартирі не проживає і не користується вказаним житлом, членом сімї позивачки не являється, а наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй житлом, тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці та третім особам, що відповідно, є підставою для зняття його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 350 грн., (а.с. 3,9) то в її задоволенні слід відмовити, оскільки суду позивачем не надано договір про надання правової допомоги адвокатом, копії свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, тобто доказів того, що правова допомога позивачу дійсно надавалась у справі тією особою, яка одержала за це плату, немає, крім того, адвокат в судових засіданнях по справі за позовом ОСОБА_1 участі не брав, розрахунку понесених позивачкою судових витрат також не надано.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив своє право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_7, що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17.11.2017 року.

Головуючий суддя: підпис ОСОБА_6