Справа № 128/1278/17
УХВАЛА

07 серпня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., оглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької філії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна про визнання договорів купівлі - продажу недійсними.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4, неповнолітньої ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1, до набрання законної сили рішенням по даній справі.

Дана заява мотивована тим, що 30.10.2006 року між нею та банком було укладено договір іпотеки (без номера) і передано в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за цією ж адресою та земельну ділянку площею 0,1655 га. В п. 7 Договору іпотеки вказано, що Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з прибудовою та спорудами. Предмет іпотеки зареєстрований в реєстрі за №1284 та Державному реєстрі правочинів за №1677504.

Рішенням Вінницького районного суду від 18.02.2011 року з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 555533 грн. 22 коп. та судові витрати в сумі 1828 гри.50 коп.; звернено стягнення на предмети іпотеки, згідно договору іпотеки без номера від 30.10.2006 року на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, загальною площею 258,70 кв.м., що розташований за зазначеною адресою, з укладенням від імені ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.07.2013 року (справа №128/329/13 ц) позивача, її чоловіка та неповнолітню ОСОБА_5 виселено з будинку.

Однак, ДВС Вінницького РУЮ, на підставі чинних нормативних документів, в тому числі відмови у наданні дозволу на виселення службою у справах дітей, не виселив неповнолітню з будинку.

Рішенням Вінницького районного суду від 17.06.2016 року в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 183237 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1655га, розташовану за вище вказаною адресою, щляхом надання банку права на продаж предмета вказаної земельної ділянки будь-якій особі -покупцеві, встановивши початкову ціну земельної ділянки на рівні, не нижчому 173021 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Договір купівлі-продажу від 14.04.2017 року таким не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки ні позивач, ні зареєстровані в будинку члени її сім'ї за 30 днів банком не повідомлені про наміри продати будинок та земельну ділянку іншим особам, відмінним від іпотекодавця.

Крім того позивачу відомо, що в порушення рішення суду від 28.07.2016 року будинок проданий за ціною 212 652 грн. 00 коп., земельна ділянка - за 39 933 грн. 00 коп., а не за 173021 грн., як встановив суд та вимагає Закон України «Про іпотеку».

Договір купівлі-продажу від 14.04.2017 року був укладений сторонами та посвідчений нотаріусом всупереч вимогам ч. 1 ст. 203, ст. 204 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» без відповідного на це дозволу органу опіки та піклування. Будинок є єдиним житлом для сім'ї позивача.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивач вернулась до суду з позовом визнати договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1, що укладені представником Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» 14.04.2017 року - недійсними із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Позивач дізналася, що у Вінницькому РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.09.2015 року, який подав банк, про повторне виселення позивача та неповнолітньої ОСОБА_5 з спірного будинку.

На даний час банк не є власником майна, не є іпотекодержателем, він не відступив прав за іпотечним договором, тому з вимогою про виселення на підставі виконавчого листа, виданого банку, може звернутись лише новий власник. Банк втратив права та обов'язки на іпотечне майно шляхом його продажу.

Крім того, заміна боржника або стягувача здійснюється у передбаченому законом порядку(гл. 47 ЦК).

За наведених обставин позивач вважає, що її позов слід забезпечити шляхом заборони вчиняти певні дії , а саме: проводити виселення до розгляду даної цивільної справи.

Забезпечення позову - це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду про присудження у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Згідно преамбули Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи абро фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідна заява будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

У ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, зокрема, пунктом 6 передбачено зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.

Оглянувши заяву та матеріали справи, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки, враховуючи характер спірних правовідносин, не існує реальної можливість утруднити виконання рішення суду, у разі задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд 1-ої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: