АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3174/17 Справа № 199/8033/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДепартаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради про стягнення невиплачених працівникові при звільненні грошових коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 03 жовтня 2011 року по 02 червня 2016 рік він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника начальника управління начальника відділу поводження з відходами Управління охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської міської ради.

Наказом № 34-к від 02 червня 2016 року його звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією установи.

Позивач зазначає, що при звільненні відповідач заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку не сплатив, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачені при звільненні грошові кошти та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 873, 48 грн., зокрема: компенсацію за невикористану відпустку та компенсацію при звільненні 11 036, 56 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі - 57 836, 92 грн

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року позовні вимоги задоволено (а.с.39-40).

Стягнуто з Департаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 не виплачену при звільненні працівникові суму грошових коштів у розмірі 11 036, 56 грн, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 57 836, 92 грн, всього 68 873, 48 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі Департамент транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.46-48).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виплатив всі суми, належні позивачу при звільненні, у звязку із чим допустив порушення прав ОСОБА_2

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 03 жовтня 2011 року по 02 червня 2016 рік ОСОБА_2 працював на посаді заступника начальника управління начальника відділу поводження з відходами Управління охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської міської ради.

Згідно наказу № 34-к від 02 червня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв»язку з реорганізацією установи відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку за відпрацьований час із розрахунку за 17 календарних днів, проте відповідач при звільненні належні суми позивачу не сплатив.

Відповідно до норми ст. 47 КЗпП України вланик або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто саме на роботодавця покладається обов'язок провести в день звільнення з працівником повний розрахунок.

Таким чином, закон прямо покладає саме на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, тобто на юридичну особу з якою позивач перебував у трудових відносинах.

Згідно із ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської міської ради, працюючи на посаді заступника начальника управління начальника відділу поводження з відходами, яке на момент пред»явлення позову до суду, було самостійним субєктом господарювання, тобто наділений статусом юридичної особи, яка самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями. В той час, як Департамент транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради, до якого пред»явлено позов, введено, як нову структуру виконавчого органу міської ради, після звільнення позивача, тобто після 02 червня 2016 року. Витяг із єдиного державного реєстру про наявність в ньому відомостей про те, що Управління охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської міської ради припинено, з яким ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах, в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, суд першої інстанції, у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України, зазначені положення закону та фактичні обставини справи до уваги не взяв; не перевірив і не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, оскільки пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові, при цьому позивач не позбавлений права звернутись за захистом порушеного права, пред'явивши позов до належного відповідача.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4