Справа №: 343/1746/16-ц
Провадження №: 2/0343/13/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будинковолодіння, стягнення збитків та компенсації, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка , просить постановити рішення, яким:

Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на ? частину будинковолодіння по вул. Галицька,26, с.Княжолука, Долинського району, Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2469.10 грн. витрат на поховання ОСОБА_6, 3768.44 грн. боргу ОСОБА_6 по аліментах та розмір шкоди (збитків), спричинених ОСОБА_6 внаслідок пожежі визначений судовою експертизою.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.06.1992 року вона одружилась з ОСОБА_6 Від даного шлюбу у них 29.09.1996 року народився син ОСОБА_5.

Оскільки, на той час, у них власного житла не було, то вони після одруження сім»єю проживали у її батьків в с.Княжолука, Долинського району, по вул. Зелена,8. Крім цього з її батьками, ще проживали її сестра з чоловіком. Однак таке спільне проживання їх сімей, не задовольняло ні її, ні її сестру, ні батьків.

На той час її батьки мали у власності будівельні матеріали для будівництва житлового будинку, а саме дошки різної товщини та фундаментні блоки 100 шт. Крім цього її батьки працювали, мама в Княжолуцькій сільській школі вчителем, а батько в Долинському ЛУМГ ДП «Прикарпаттрансгаз» машиністом, де можна було офіційно , в рахунок погашення заборгованості по зарплаті, придбати будівельні матеріали. В 1998 році мати з батьком, для покращення житлових умов запропонували їй розпочати будівництво власного житлового будинку.

В 1999 році її чоловік ОСОБА_6 звернувся в Княжолуцьку сільську раду про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Княжолуцької сільської ради від 12.03.1999 року їх сім»ї було виділено таку земельну ділянку площею 0.20 га по вул. Галицька , 26 с.Княжолука. Одразу після виділення земельної ділянки та виготовлення будівельного паспорту, вона з допомогою своїх батьків розпочала будівництво житлового будинку та господарських будівель.

Будівництво житлового будинку було завершено в 2001 році, криниці в 2000 році, воріт та огорожі в 2003 році, стайні, гаражу, стодоли, вбиральні в 2004 році.

Таким чином згідно ст.22 КУпШС ( який був чинним на час виникнення правовідносин), зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Після побудови житлового будинку в 2001 році, вони сім»єю перейшли туди проживати. Однак її чоловік не мав жодного наміру виготовити правовстановлюючі документи .

ОСОБА_6 з 1996 року зловживав спиртними напоями, а з 2004 року таке зловживання перейшло у крайню стадію запою, які проявлялась станами «білої гарячки», що і стало причиною розірвання шлюбу у 2010 році.

11.02.2014 року її колишній чоловік в стані алкогольного сп»яніння, внаслідок необережного поводження з електронагрівальними пристроями ( електроплитою), спричинив у спірному житловому будинку пожежу, від якої загинув. Від пожежі в кімнаті 1-3 ( згідно технічного паспорта) житлового будинку вигоріла підлога, згоріли килим на стіні та доріжка на підлозі, вкрились кіптявою стіни та стеля коридору, ванної, кухні, пошкоджені меблі.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на ? частину спірного будинковолодіння.

ОСОБА_6 за життя зробив заповіт на користь ОСОБА_4 При цьому не зважаючи, що є заповіт у відповідності до ст.1241 ЦК України право на обов»язкову частку мають : син ОСОБА_7, як неповнолітній на час відкриття спадщини, та його мама ОСОБА_8, як непрацездатна.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли шляхом подачі відповідних заяв до ДНК. ОСОБА_8 від обов»язкової частки відмовилась, подавши в ДНК відповідну заяву.

Однак відповідачам нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено по причині відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно, що і стало причиною їх звернення до суду. З цієї причини і їй нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частину спірного будинковолодіння та було рекомендовано звернутись в суд.

Крім цього на час відкриття спадщини, ОСОБА_6 не сплатив на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 5024.59 грн.

Розмір майнової шкоди спричиненої ОСОБА_6 внаслідок пожежі частини її майна, вона на даний час оцінити не може, оскільки для цього потрібні спеціальні знання. Після проведення будівельно-технічної експертизи позов у цій частині уточнить.

Згідно ч.1 ст.1232 ЦК України- спадкоємці зобов»язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Так, як відповідачка ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, то до неї перейшов обов»язок відшкодувати шкоду (збитки) спричинені пожежею та виконати зобов»язання по сплаті аліментів, а також відшкодувати витрати на поховання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України , боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

12.02.2014р. нею витрачено на поховання ОСОБА_6 1832 грн. Відповідачка ОСОБА_4 з того часу не повернула жодної копійки, відтак зазначену суму слід проіндексувати.

Індекс інфляції за період з 03.2014р. по 07.2016р. становить 72.2%, що в грошовому еквіваленті відповідно становить 1832х72.2%=1322.70 грн.

Розрахунок 3% річних за період з 03.2014р. по 09.2016р. ( 30 місяців) 3%:12х30=7.5%;

1832х7.5%=137.4 грн.

Разом: 1832+1322.7+137.4= 3292.10 грн.

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 претендує на ? частини спадщини, то з неї слід стягнути таку ж частину:

-витрати на поховання : 3292.10х3/4=2469.08 грн.

- борг по аліментах : 5024.59х3/4= 3768.44 грн.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги збільшила (заява а.с.38-40), просила постановити рішення, яким:

Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на ? частину будинковолодіння по вул. Галицька,26, с.Княжолука, Долинського району, Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

2010.51 грн. понесених витрат на поховання ОСОБА_6;

14352.87 грн. заборгованості ОСОБА_6 по аліментах з яких : 8009.05 грн. невиплачені аліменти; 4417.32 грн. неустойка(пеня) за прострочення аліментів; 6710.88 грн. 3% річних та інфляційних втрат за несплачені аліменти за період з 01.01.2011р. по 01.10.2016р.;

Шкоду(збитки) спричинені ОСОБА_6 внаслідок пожежі, зіславшись на викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог обставини.

Додатково пояснила, що про те що її колишній чоловік ОСОБА_6 помер 10.02.2014 року їй було відомо. ОСОБА_6 займалась організацією його похорону, на що затратила 1832 грн. Після похорону , вона отримала від Фонду соцстраху допомогу на поховання в розмірі 300 грн. Також їй з 2014 року відомо, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5 ОСОБА_5 також зверталась до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на ? частку житлового будинку та господарських споруд, який знаходиться в с.Княжолука, вул. Галицька, 26, Долинського району, однак 09.09.2014р. отримала відмову, оскільки вона не мала можливості представити свідоцтво про право власності померлого на цей житловий будинок. В інші державні органи, які займаються питання реєстрації права власності, вона не зверталась. На даний час спірний будинок між нею та спадкоємцями ОСОБА_6 ,не розділений. На час смерті ОСОБА_6 у нього була заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 5025.59 грн.Оскільки за життя ОСОБА_6 мав заборгованість по аліментних платежах, а після його смерті обов»язок сплати аліментів перейшов до відповідачів, які жодним чином не погасили заборгованість, як і не платили самі аліментні платежі, то у відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, вона має право на стягнення з них і неустойки (пені). Загальний розмір неотриманих аліментів за період з 01.01.2011р. по 01.10.2016р. становить 8009.05 грн., розмір неустойки за цей період становить 4417.23 грн., розмір інфляційних втрат та 3% річних за цей період становить 6710.88 грн. Оскільки ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_6 ? частини спадщини, з неї підлягає стягненню відповідно : ?(8009.05+6710.88+4417.23)= 14352.97 грн. 12.02.2014 р. вона здійснила поховання ОСОБА_6, на що затратила 1832 грн., з яких 300 грн. отримала від Фонду, а тому фактичні витрати становлять 1532 грн.Інфляція за період з 03.2014р. по 10.2016р. становила 68.1%, що відповідно становить 1532.68х68.1%=1043.29 грн. 3% річних за цей період (31 місяць) становить відповідно 118.73 грн. Витрати на поховання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних становлять 2694.02 грн. Відповідно ОСОБА_4 повинна відшкодувати ? понесених витрат, що становить 2020.51 грн. За проведення призначеної судом будівельно-технічної експертизи коштів вона не оплатила. Просила позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зіславши на викладені в запереченнях (а.с.19-21) обставини. В письмових запереченнях відповідачка вказала, що її померлий брат ОСОБА_6 найбільше приклав сил та грошей на будівництво будинку. ОСОБА_3 не являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, оскільки вони були розлучені. Оскільки домоволодіння за адресою вул. Галицька 26 с.Княжолука є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, то після смерті останнього відкрилась спадщина на належну йому половину домоволодіння, а ОСОБА_3 на належну їй половину домоволодіння повинна виготовити правовстановлюючі документи, відповідно до законодавства, а не через суд. Що стосується заборгованості по аліментах, то вона особисто переслала їх матері 7000 грн., яка 6000 грн. віддала ОСОБА_6 для погашення заборгованості. Брат віддав вказану суму ОСОБА_3, яка написала розписку про отримання грошей.Вказану розписку брат показував матері, однак де на даний час ця розписка , їй невідомо. Щодо майнової шкоди завданої пожежею, вона не визнає, оскільки пожежа сталась в тій частині будинку, яка є спадковим майном і ці збитки спричинені пожаром, вона може відновити за свої кошти. Стягнення суми за поховання, вона також не визнає, оскільки кошти на похорон брата давали, вона, її мати, сестра ОСОБА_9, а також жителі с.Княжолука. Відносно інфляційних втрат, то розрахунку проведені не професійно та не відповідають дійсності. Крім цього на протязі встановленого законом терміну 6 місяців, позивачка не пред»явила їй, як спадкоємцю свої вимоги. Просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, хоч про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений судом, подав заяви(а.с.26,61), згідно яких заявлений цивільний позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення, розгляд справи просить провести у його відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу І-НМ №410534 (а.с.5) 20.06.1992 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Гошівської сільської ради, Долинського району, актовий запис №17.

Даний шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів 13.09.2010 р. зроблено відповідний запис за №126 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НМ №045766 а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ №183276 (а.с.10) ОСОБА_6 помер 10.02.2014 року.

Рішенням Долинського районного суду від 30.09.2016р. по справі №343/2101/15-ц (а.с.48-49) - позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частки домоволодіння, яке знаходиться по вул. Галицька, 26, с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, та складається з житлового будинку, стайні, стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, та належало померлому 10.02.2014 року ОСОБА_6.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частини будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частки домоволодіння, яке знаходиться по вул. Галицька, 26, с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, та складається з житлового будинку, стайні, стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, та належало померлому 10.02.2014 року ОСОБА_6. Рішення вступило в законну силу.

Рішенням суду встановлено, що згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року державний нотаріус відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Княжолука, вул. Галицька, 26 Долинського району Івано-Франківської області. У постанові також зазначено, що у спадковій справі є: заява від мами померлого ОСОБА_10 про відмови від обов'язкової частки у спадщині; заява від сина померлого ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті батька та на видачу йому свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, оскільки на день смерті спадкодавця він був непрацездатним за віком (неповнолітній); заява від колишньої дружини померлого ОСОБА_3 про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину спадкового майна, оскільки майно придбане подружжям під час шлюбу. По даній спадковій справі жодного свідоцтва не видано, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа померлого на спадкове майно та неможливістю встановити чи спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до довідки від 02.06.2015р. №1167 (а.с.119) згідно запису в погосподарській книзі №5 за 2011-2015 р.р., особовий рахунок №363-1 за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 10.02.2014р. , дійсно рахується домоволодіння, яке знаходиться в с.Княжолука, вул. Галицька, 26 , Долинського району Івано-Франківської області.

Довідка №1638 від 28.07.2014р. (а.с.110),підтверджує, що згідно запису в погосподарській книзі №11 за 2001-2005 р.р., особовий рахунок №895, житловий будинок, в якому зареєстрована та проживає ОСОБА_3 дійсно був введений в експлуатацію в 2001 році.

Згідно відповіді від 09.09.2014р. №366/02-14 (а.с.15) Долинська РДНК повідомляє ОСОБА_3, що видати їй свідоцтво про право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Княжолука , вул. Галицька, 26, який був збудований ними під час шлюбу та належав її колишньому чоловікові, померлому 10.02.2014р. ОСОБА_6, немає можливості , оскільки нею не представлене свідоцтво про право власності померлого на цей житловий будинок. У випадку підтвердження БТІ та реєстраційної служби Долинського РУЮ відсутності реєстрації права власності на цей житловий будинок, ОСОБА_3 необхідно звернутись в суд для визнання за нею права власності на ? частку у спільній сумісній власності подружжя.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті.

При цьому відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. Так, в ході судового розгляду, судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачкою своїх прав на подання заяв та клопотань.

Як було зазначено вище, дійсно ч. 1 ст. 60 СК України передбачає можливість, а відтак і право одного з подружжя визнати майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя за певних умов. І тільки після набуття таким майном правового режиму спільної сумісної власності подружжя, один з подружжя ( в т.ч. і колишнє) матиме право на визначення розміру часток такого майна та в подальшому на його поділ.

Разом з тим, позивачкою не заявлялося вимоги про визнання будинковолодіння по вул. Галицькій 26, с.Княжолука,Долинського району, Івано-Франківської області , яке згідно довідок рахується за померлим 10.02.2014р. ОСОБА_6, обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У звязку з тим, що зазначеної позовної вимоги не заявлялося, а вимога про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину даного будинковолодіння, є похідною від вимоги про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, то така вимоги до задоволення не підлягає.

Позов в частині стягнення 2010.51 грн. витрат понесених позивачкою на поховання ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Ч.1 ст. 1232 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

У відповідності до довідки №505 від 20.07.2014р., виданої Княжолуцькою сільською радою (а.с.12), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька с.Княжолука, Долинського району дійсно за власні кошти здійснила похорон свого колишнього чоловіка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 10.02.2014р.

Згідно накладної від 12.02.2014р. (а.с.14) позивачкою ОСОБА_3 для проведення поховання ОСОБА_6 було затрачено 1832 грн.

Довідка №2919 від 01.11.2016р., видана Княжолуцькою сільською радою (а.с.35) , підтверджує, що ОСОБА_3, 25.03.2014 року була виплачена допомога на поховання чоловіка ОСОБА_6 , в сумі 300 грн.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_6 ? спадкової маси, то в такій же частці слід стягнути з неї на користь позивачки, витрат зроблених нею на поховання спадкодавця, що становить: 3/4х( 1832-300)= 1149 грн.

Суд не може погодитись з твердженням позивачки, що з відповідачки ОСОБА_4 слід ще стягнути в порядку ст. 625 ЦК України індекс інфляції за період з 03.2014р. по 10.2016р. , що становить 1043.29 грн., та 3% річних за період з 03.2014р. по 10.2016р., що становить 118.73 грн., з суми витрат понесених нею на поховання ОСОБА_6, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15 - стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

В даному випадку дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на дані правовідносини (спадкове право).

Суд також не приймає до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_4 , про те, що оскільки позивачка ОСОБА_3 не пред»явила вимоги до неї як спадкоємця на протязі 6 місяців від дня відкриття спадщини, а тому позбавлена права пред»являти таку вимогу, виходячи з наступного: п.15 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» , передбачено, що на вимоги про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (стаття 1232 ЦК), а також витрат на охорону спадкового майна (стаття 1283 ЦК) не поширюються правила статті 1281 цього Кодексу про порядок і строки предявлення вимог кредитором спадкодавця, оскільки вони не випливають із зобовязань спадкодавця. Тому на такі вимоги поширюється загальна позовна давність (стаття 257 ЦК).

Спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась 10.02.2014р. До суду з даним позовом ОСОБА_3 звернулась 14.09.2016р., тобто в межах позовної давності.

Також відповідачкою ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення нею , або іншими особами витрат на поховання ОСОБА_6

Позов в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_4 14352.87 грн. заборгованості ОСОБА_6 по аліментах, з яких: 8009.05 грн. невиплачені аліменти; 4417.32 грн. неустойка(пеня) за прострочення аліментів; 6710.88 грн. 3% річних та інфляційних втрат за несплачені аліменти за період з 01.01.2011р. по 01.10.2016р. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і які не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов»язки, що нерозривно пов»язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об»єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов»язки як кредитора або боржника, передбачені ст. 606 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що хоча зі смертю спадкодавця припиняються його обов»язки з виплати аліментів, проте наявна на день смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини особи, яка померла, та підлягає погашенню його спадкоємцями за рахунок наявних активів ( в межах вартості отриманого у спадщину майна).

Питання щодо задоволення майнових вимог особи, яка вважає себе кредитором особи, яка померла, вирішується в порядку, визначеному ст. 1281,1282 ЦК України.

Ст. 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Враховуючи, що позивачці ОСОБА_3 було відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, у встановлені Законом терміни вона не пред»явила вимогу до спадкоємця ОСОБА_4 , вона позбавляється права такої вимоги.

Позов в частині стягнення шкоди(збитків)спричинених ОСОБА_6 внаслідок пожежі не підлягає до задоволення,, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ч.2 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Долинського районного суду від 27.12.2016р. (а.с.76), було задоволено клопотання позивачки по справі та призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Який розмір матеріального збитку спричиненого пожежею 11.02.2014р в житловому будинку по вул. Галицька 26, с.Княжолука, Долинського району.

У відповідності до повідомлення №1/29 судового експерта (а.с.93-94) у зв»язку з неоплатою ОСОБА_3 коштів за проведення експертизи, судовий експерт немає можливості дати висновок.

Враховуючи, що позивачкою не доведено розмір заподіяної пожежею шкоди, а також те, що житловий будинок на даний час не поділено між сторонами по справі, тобто немає можливості визначити кому саме заподіяна шкоди, позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 15,625,1218,1219,1281 ЦК України, ст. 60 СК України, керуючись статтями 10,11,60,61,88, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будинковолодіння, стягнення збитків та компенсації, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1149 (одна тисяча сто сорок дев"ять) гривень витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_6.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: