АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4448/17 Справа № 175/4236/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської (Красногвардійської) районної у м. Дніпро ради, про відібрання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 року, у справі №175/619/16-ц, яке набрало законної сили, було визначено місце проживання їхнього спільного із відповідачем сина - малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею. В задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини разом із батьком - ОСОБА_2 було відмовлено. З 8 травня 2016 року син проживав разом з нею за місцем їхньої із ним реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. В цей період часу вона провела повне медичне обстеження стану здоров'я сина, в ході якого було виявлено наявність хронічних процесів, пов'язаних із загальним хворобливим станом дитини. 28 липня 2016 року, близько 14 год. 30 хв., з лікарняної палати кишкового відділення КЗ «Дніпропетровська ДМКЛ №6» ДОР», яка розташована за адресою: вул. Караваєва, 68, м. Дніпро, в якій вона разом із дитиною знаходилась на лікуванні, групою осіб у складі: відповідача - її колишнього чоловіка, його рідного брата та їх матері - бабусі дитини, ОСОБА_4 у важкому стані здоров'я було силоміць викрадено з лікарні в присутності медичного персоналу та батьків інших дітей, які знаходились у відділенні, що підтверджується випискою з медичної карти ОСОБА_4. За даним фактом позивачкою було подано відповідну заяву до Ленінського відділення Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, кримінальне провадження по якому було відкрито лише через місяць на підставі ухвали слідчого судді. Також, позивачем було подано відповідні заяви і до органу опіки та піклування за зареєстрованим місцем проживання дитини - в Управління службу у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті Ради та до Чечелівського відділенні поліції. Вказані заяви було залишено з боку державних та правоохоронних органів без відповіді та належного реагування. Починаючи з 28 липня 2016 року, вона більше жодного разу не бачила свого сина, не мала змоги поспілкуватися із ним навіть по телефону, а тому їй достеменно не відомо місце його мешкання. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 сину виповнилося 6 років і він мав би 1-го вересня 2016 року піти до школи у перший клас. За таких обставин, вона вважає, що відповідач утримує малолітню дитину у себе незаконно. Вона бажає, щоб її син проживав разом з нею. Їй у спілкуванні з сином відповідач категорично відмовляє. Тому позивач просила відібрати її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у особи, яка незаконно його утримує - ОСОБА_2 та передати його ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати; допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання дитини.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року позов задоволено, вирішено відібрати у ОСОБА_2 дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернути матері ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.; вирішено допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення 06.07.2017 року, яке долучене до матеріалів справи. Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апелянт суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до положення ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 07 червня 2010 року (а.с. 6).

Із довідки про склад сім'ї від 29.11.2016 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, 1975 р.н. та її син ОСОБА_4, 2010 р.н. (а.с. 35).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Дане рішення набрало законної сили (а.с.7-10).

Як вбачається із виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.07.2016 року ОСОБА_4, 28 липня 2016 року о 14 год. 45 хв., зі слів медсестри, в палату, де знаходилась мати та дитина, яка отримувала інфузійну терапію, увірвалися невідомі чоловіки, які побили матір та насильно забрали дитину, висмикнувши у дитини внутрішньовенну систему з катетором. Медсестра ОСОБА_6 встигла закрити заглушку катетора, за що була відкинута в сторону, дитину винесено в невідомому напрямку. Зі слів позивачки дитину забрали відповідач разом зі своїм братом. Зазначена інформація підтверджується також довідкою КЗ «Дніпропетровська дитяча клінічна лікарня №6» Дніпропетровської обласної ради №5/826 від 05.08.2016 року (а.с. 11).

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_3 по факту викрадення відповідачем малолітнього сина 28.07.2016 року звернулась із заявою про негайне відібрання дитини та повернення матері до Служби у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті Ради, проте відповіді їй надано не було (ас. 16-17).

Позивач також звернулась до Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується Витягом з кримінального правопорушення №0003362 від 29.07.2016 року за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень та Витягом з кримінального правопорушення №0003781 від30.08.2016року за фактом самоправних дій (а.с.15).

Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 СК батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повної гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Місце проживання малолітньої дитини визначається за домовленістю батьків. Оскільки в даному випадку сторони не дійшли згоди з цього питання - місце проживання малолітнього сина сторін визначено за рішенням суду - з матір'ю.

При цьому, жодних доказів, які б засвідчували протиправну поведінку матері, неналежне виконання нею своїх материнських обов'язків, матеріали справи не містять.

Крім того, судом не встановлено фактів, які б свідчили, що залишення дитини за попереднім місцем проживання (з матір»ю) створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров`я хлопчина.

Судом встановлено, що повернення дитини за попереднім місцем проживання (з матір»ю) відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; приймаючи до угави, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю; фактів протиправної поведінки, або неналежного виконання ОСОБА_3 материнських обов'язків не встановлено; встановивши, що залишення дитини за попереднім місцем проживання (з матір»ю) не створюватиме реальної небезпеки для життя та здоров`я хлопчина, а також відповідатиме інтересам дитини, - колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду про задоволення позову відповідає інтересам дитини, є справедливим, законним, обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про те, що дитина не може бути повернута за попереднім місцем проживання у зв»язку з тим, що залишення хлопчика з матір»ю створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини, колегія виходить з наступного.

Суд приймає до уваги долучений відповідачем до апеляційної скарги висновок дитячого лікаря-психіатра ОСОБА_5, оформлений КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №5» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 161), з якого вбачається, що ОСОБА_4 має діагноз: гіпералізований тривожний розлад дитячого віку, обумовлений стресовою ситуацією.

Однак, враховуючи самочинне, свавільне відібрання відповідачем дитини, що відбулося у медичному закладі 28 липня 2016 року за викладених вище обставин; зважаючи на зміст наведеного висновку дитячого лікаря-психіатра, - колегія зауважує, що конфліктна, стресова ситуація, безпосереднім учасником якої став малолітній ОСОБА_4, створена неправомірними діями саме відповідача.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого КЗ «Дніпропетровська ДМКЛ №6» ДОР», ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікування з 27.07.2016 року по 28.07.2016 року з діагнозом: гострий гастрит, ацетонемічний синдром (а.с.11).

Доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які б викликали сумніви у безпеці для життя чи здоров»я ОСОБА_4 за попереднім місцем його проживання, з матір»ю, - суду не надано. Повернення дитини за місцем попереднього проживання - до матері, повністю відповідає інтересам дитини.

Враховуючи викладене, встановивши наявність у ОСОБА_4 зазначених вище захворювань, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для призначення у даній справі судових медичної та психологічної експертиз щодо стану ОСОБА_4, оскільки при вирішенні даного спору не є обов»язковим, у відповідності до ст. 145 ЦПК, призначення судових експертиз для встановлення характеру і ступеню ушкодження здоров»я та психологічного стану хлопчика, який майже рік (з 28.07.2016р.) безпідставно проживає з батьком.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з урахуванням інтересів дитини, у відповідності до вимог матеріального права та процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді