Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7994/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року,

встановила:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 (далі ОСОБА_1) звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а. с. 85-88 та 132-135 т. 1), просило у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №87/3 від 26.10.2007 в сумі 7745796,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 135340,64 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом - 153607,82 дол. США; комісія за РО - 44014,17 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 184768,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки належний відповідачу майновий комплекс, а саме: міні-цех по переробці риби та мяса з магазином продовольчих товарів літ.«А», цегла площею 613,2 кв.м., холодильну камеру з побутовими приміщеннями літ. «Б», цегла, площею 122,1 кв.м., ворота №1, ворота №2, ворота № 3, загальною площею 735,3 кв.м. та земельну ділянку з цільовим призначенням для комерційного використання (обслуговування магазину), кадастровий №:03:000:0134, площею 1200 кв.м., які знаходяться за адресою: вул. О. Незнайка, 90-а у с. Станишівка, Житомирського району Житомирської області, шляхом надання Банку права продажу із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації, з наділенням усіх повноважень продавця у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати фунції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідку та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на Предмет іпотеки та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та ін.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10.07.2017 у задоволенні позову Банку відмовлено у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову Банку.

На думку заявника, суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, оскільки відповідно до умов договору строк повернення кредиту визначено сторонами 25.10.2017. Крім того, вважає, що суд при вирішенні спору не звернув уваги на судову практику у спірних правовідносинах.

Заслухавши доводи відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 87/3, яким останньому було надано кредит у розмірі 340000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 жовтня 2017 року включно.

29 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання кредитного договору між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку Банку належні йому майновий комплекс, а саме: міні-цех по переробці риби та мяса з магазином продовольчих товарів літ.«А», цегла площею 613,2 кв.м., холодильна камера з побутовими приміщеннями літ. «Б», цегла, площею 122,1 кв.м., ворота №1, ворота №2, ворота № 3, загальною площею 735,3 кв.м. та земельну ділянку з цільовим призначенням для комерційного використання (обслуговування магазину), кадастровий № :03:000:0134, площею 1200 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. О. Незнайка, 90-а у с. Станишівка, Житомирського району Житомирської області (а.с. 89-91 т. 1).

У пункті 1.2 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

27 грудня 2007 року, сторонами також підписано договір про внесення змін та доповнень до зазначеного договору іпотеки, викладено у іншій редакції пункт «Предмет іпотеки» (а.с. 91 зв., т.1).

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 24 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором складала 7745796,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 135340,64 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом - 153607,82 дол. США; комісія за РО - 44014,17 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 184768,92 грн.

Остання сплата за кредитним договором боржником здійснена: по тілу кредиту 15 вересня 2008 року, по процентам за користування кредитом 05 червня 2009 року (а.с. 92-93 т. 1).

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 зобовязання погашати кредит та проценти за користування ним, ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на належне позичальнику майно, що є предметом іпотеки, шляхом надання Банку права продажу цього майна із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, а позивач подав заяву про застосування цього строку.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк повернення кредиту визначено сторонами 25.10.2017, а тому строк позовної давності не сплив, є безпідставними, враховуючи наступне.

Умовами кредитного договору, зокрема 3.3.6 передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати можливих штрафних санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів №12 від 14.06.2011, оригінал якої, наданий відповідачем, оглянутий судом апеляційної інстанції (а.с. 232 т. 1).

Таким чином, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов'язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв'язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Оскільки вимога про дострокове повернення кредиту не містила строку її виконання, слід вважати, що такий, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», не може бути меншим ніж тридцятиденний строк.

Таким чином, позивач міг пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, тобто з 15.07.2011 (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Разом з тим, із позовом, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся 25 травня 2015 року (згідно відбитку штемпеля поштового відділення про прийняття конверта Банку для пересилання (а.с. 6 т. 1), тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача (а.с. 231 т. 1).

Відтак, зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втратив можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову та визнання права власності за Банком на предмет іпотеки згідно відповідного застереження у іпотечному договорі є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 просив суд в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на належне позичальнику майно, що є предметом іпотеки, шляхом надання Банку права продажу цього майна із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 132-135 т.1). Крім того, такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя є позасудовим способом врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Помилкове визначення судом строку дії договору та строку, з якого розпочався перебіг позовної давності, не впливає на правильність судового рішення, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: