Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3581/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Є.У.№ 316/771/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування в особі відділу охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про зміну прізвища дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що з 2006 по 2009 рік сторони перебували у шлюбі, в якому 07.08.2006 року народився син ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу син залишився з матірю. Відповідач довгий час не виконує своїх батьківських обовязків, не приймає участі у житті сина, не піклується про його здоровя, духовний та моральний стан, створює штучні перешкоди в реалізації мрій дитини відпочивати і лікуватися за межами України. Зазначивши, що дитина відчуває дискомфорт з приводу свого прізвища, яке є відмінним від прізвища матері, зміна прізвища на прізвище матері відповідає інтересам та бажанням дитини, ОСОБА_3 просила суд задовольнити позов та змінити прізвище дитини з «Хижниченко» на «Могильний».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 27 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не зявилися. Представник ОСОБА_3 направив письмове клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на свою зайнятість в інших справах, проте відповідних доказів на підтвердження цих обставин суду не надав. Колегія суддів визнала причини неявки сторін і їх представників у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду апеляційної скарги з огляду на такі обставини.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч,3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі. зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим. з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст.ст. 157, 303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Суд першої інстанції розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У випадкових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а па ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_6 (а.с.17-21). Справа тричі призначалася до судового розгляду, проте представник позивача адвокат ОСОБА_6 був присутнім тільки в одному судовому засіданні, яке відбувалося 18.07.2017р. В зазначеному засіданні будь-яких клопотань про дослідження нових доказів , допит свідків, тощо адвокат не заявляв. За клопотанням відповідача у справі була оголошена перерва до 27.07.2017р. для надання висновку психолога. В судове засідання, призначене на 27.07.2017 р. представник позивача не зявився, причини неявки суду не повідомив, суд закінчив розгляд справи без участі представника позивача.

В апеляційний суд справа зі скаргою ОСОБА_3 надійшла 17 серпня 2017 року.

Ухвалою судді-доповідача від 18 серпня 2017 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 21 серпня 2017 року справу, з урахуванням значного навантаження на колегію, призначено до розгляду на 16 листопада 2017 року.

Повістки про виклик у судове засідання у цій справі тричі направлялися позивачеві і її представнику ОСОБА_6 (а.с.72-82). ОСОБА_3 отримала повістку 09 вересня 2017 року, її представник адвокат ОСОБА_6 25 вересня 2017 року. В судове засідання, призначене на 16 листопада 2017 року, ні позивач, ні її представник не зявилися. Належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання ні відповідач, ні його представник суду апеляційної інстанції не надали.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що позивач і її представник, отримавши завчасно (за два місяці) повістки про виклик у засідання апеляційного суду, мали реальну можливість для забезпечення свого представництва у суді апеляційної інстанції. Адвокат ОСОБА_6, отримавши повістку про виклик у судове засідання майже за два місяці до дати призначення слухання справи, також мав достатньо часу спланувати свій робочий час у такий спосіб, щоб забезпечити представництво інтересів свого довірителя у суді апеляційної інстанції. Учасники судового розгляду мали достатньо часу для надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

На підставі 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки позивача і її представника неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі згідно наданих сторонами доказів встановлено те, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю.

Відповідачем на підставі рішення суду сплачуються аліменти на дитину на користь позивачки, заборгованість відсутня.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 перешкоджала ОСОБА_4 спілкуватися із сином, у звязку з чим судовим рішенням у червні 2012 року встановлювався порядок участі батька у вихованні сина.

В засіданні суду першої інстанції відповідач пояснював, що після визначення у судовому порядку способу його участі у вихованні дитини він намагався разом з державним виконавцем виконати це рішення, проте ОСОБА_3 до квартири зайти не дозволила, а виставила сина у спідній білизні в коридор, у звязку з чим дитина розплакалася та відмовилася йти до батька. Також відповідач пояснював, що його неодноразові спроби налагодити стосунки з сином закінчуються сварками з позивачкою, що негативно впливає на дитину.

Окрім цього судом встановлено, що відповідачем була надана згода на виїзд дитини за кордон, ніяких перешкод для відпочинку чи лікування дитини за кордоном з боку відповідача ніколи не було.

Згідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 145 цього Кодексу прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Окрім цього за правилами ч.ч.3,5 ст.148 СК України у разі зміни прізвища одного із батьків, прізвище дитини може бути змінено за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними, щодо такої зміни може також вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміна прізвища інтересам дитини.

По справі не встановлено невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків або наявність будь-яких інших обставин, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

З огляду на викладене та з урахуванням відсутність достовірних доказів у справі про порушення або невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо дитини, суд, у відповідності до положень ст. ст. 145, 148 СК України, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зміну прізвища дитини на прізвище матері, за недоведеності факту, що така зміна відповідає інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те,що дитина відчуває дискомфорт з приводу різних прізвищ з матір'ю та те, що за чинним законодавством та ст.8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року про те, що пріоритетним і визначальним для вирішення спору є інтереси дитини щодо її індивідуальності, колегія відхиляє, як такі, що не спростовують правильності висновків суду з урахуванням встановлених обставин. Відповідач обмежений у реалізації окремих можливостей участі у вихованні дитини, але виконував свої батьківські обов'язки утримуючи свою дитину у визначених судом розмірах.

Окрім цього у справі не було надано позивачем належних, допустимих та достовірних доказів, що зміна прізвища дитини відповідає саме її інтересам.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: