Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/482/16-ц
Провадження по справі № 2/514/95/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченка П.А.,

при секретарі Мельниченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за ним право власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 лютого 2013 року помер його батько ОСОБА_4, який на момент смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частки садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Садова, буд. 50 в с. Весела Долина Тарутинського району Одеської області, який належав померлому на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2004 року та земельну ділянку площею 1,40 га, кадастровий №:01:001:0177, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Веселодолинської сільської ради, яка належала померлому, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №361011, виданого на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №06/А-2004 від 14 січня 2004 року. За життя ОСОБА_4 заповіт не залишив. Спадкоємцем на вказану спадщину є позивач та відповідачі, інших спадкоємців немає.

При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно.

Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на вище вказане майно, а саме: на 3/4 частки садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Садова, буд. 50 в с. Весела Долина Тарутинського району Одеської області та земельної ділянки площею 1,40 га, розташованої на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився. На адресу суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заперечень не має.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом достовірно встановлено, що спадщина відкрилася в день смерті спадкодавця ОСОБА_4, а саме з 10 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №437009.

Також, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді 3/4 частки житлового будинку, який розташований в с. Весела Долина по вулиці Садова, 52 Тарутинського району Одеської області та належав померлому на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2004 року та земельна ділянка площею 1,40 га, яка за життя належала ОСОБА_4 Костянтиновичуна підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №361011, який виданий на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації від 14 січня 2004 року №06/А-2004 та розташовану на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Згідно відповіді Тарутинського районного бюро технічної інвентаризації №215 від 24.12.2015 року вбачається, що 3/4 частини житлового будинку розташованого за вищевказаною адресою до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (01.01.2013 року) в Тарутинському РПТІ не зареєстровані.

З копії технічного паспорту станом на 25 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 замовив технічну інвентаризацію на будинок №50 по вулиці Садова в селі Весела Долина Тарутинського району Одеської області.

Згідно довідки Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області №572 від 30.11.2015 року вбачається, що у звязку з упорядкуванням нумерації домоволодінь на території ради, будинку №52 по вулиці Садова в с. Весела Долина був привласнений №50.

Спадкоємцями майна померлого є :

позивач ОСОБА_1 є син померлого, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ЖД №423500;

відповідач ОСОБА_2 є онук померлого, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ЖД №346040; свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії ЯЛ №115491; копії актового запису про укладення шлюбу №9 від 26 лютого 2017 року;

відповідач ОСОБА_3 є онука померлого, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІ-ЖД №389673; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КГ №028857; свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії ЯЛ №115491; копії актового запису про укладення шлюбу №9 від 26 лютого 2017 року .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними дітьми доньки ОСОБА_4 ОСОБА_6, померлої 11 січня 2009 року.

Статтею 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

19 березня 2013 року відповідач ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_7 відмовилася від спадщини на користь своєї сестри (онуки померлого), що підтверджується заявою про відмову від спадщини яку зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №16 від 25.03.2013 року.

Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Статтею 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Під час судового засідання з заяви відповідача ОСОБА_3 судом було встановлено, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №361011 не втрачено та він знаходиться у відповідача. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 звернулася до Приватного нотаріусу Тарутинського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами.

Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону Країни від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусами.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, одним із обовязків нотаріуса є сприяння суб'єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті їх законних інтересів. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року (далі Закон №1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок № 296/5), зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця та на майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. За таких умов нотаріальна дія щодо нерухомого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника свідоцтва, яке залишається у справах нотаріуса.

Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із статтею 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку № 1127 звернутись до суб'єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом.

В пункті 66 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються:

- документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1127, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно;

- витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи;

- документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Чинними нормативно-правовими актами не встановлено вимог до форми і змісту документа, що містить відомості про склад спадкоємців. Такий документ може бути виданий у довільній формі (лист, довідка) на підставі матеріалів спадкової справи. Враховуючи вимоги пункту 66 Порядку № 1127, достатньо, щоб цей документ містив відомості про кількісний склад спадкоємців, а також про особу спадкоємця-заявника.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При зазначених обставинах, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову оскільки позивачем не надано належних доказів, які б мали підтвердити підстави неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На підставі викладеного ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1233-1236, 1268 ЦК України , керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 174, 212-215 ЦПК України, Закон України «Про нотаріат», суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя П.А. Кравченко