Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив припинити право власності відповідачів на належні їм частки, що складають по 1/10 у житловому будинку по АДРЕСА_1 Житомирської області, стягнути з нього на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості спірного майна у розмірі 8 669 грн кожній, визнати за ним право власності на 2/10 частини вказаного житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він являється власником 6/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Житомирської області. Співвласниками 2/10 частин вказаного будинку є його сестри: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Оскільки житловий будинок є неподільним, спільно користуватися ним сторони не можуть, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги на підставі вимог ст. 365 ЦК України.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму вартості часток відповідачів у спірному житловому будинку.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та додатково вказав про те, що позивачем не зазначено у якості співвідповідачів інших співвласників спірного житлового будинку.

З вказаними висновками судів повністю погодитися не можна

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають у повному обсязі.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 6/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 Житомирської області (а.с. 12).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2013 року належить по 1/10 частині житлового будинку по АДРЕСА_1 Житомирської області, кожній. Вказаним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності (а.с. 10 - 11).

Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 19 листопада 2015 року, проведеної при розгляді вказаної справи, розподіл житлового будинку АДРЕСА_2 відповідно до часток співвласників не видається можливим (а.с. 17 - 34).

Уставлено, що відповідно до висновку експерта вищевказаної експертизи дійсна (ринкова) вартість житлового будинку складає 86 690 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, які визначені ст. 27 ЦПК України.

За загальними правилами Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року за № 2006/23, які адресовані суддям для використання як інструкції, а також судовим органам для використання як базових принципів регламентації поведінки суддів, а також беручи до уваги Загальну декларацію з прав людини, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, необхідно враховувати рівність всіх громадян перед судом, принцип надання в рівній мірі кожній особі права на своєчасний розгляд її справи, що пов'язана зі встановленням її прав та обов'язків незалежним судом, на засадах справедливості та безсторонності, на відкритому судовому засіданні у встановленому законом порядку, приймаючи до уваги те, що компетентність, незалежність та неупередженість судових органів має велике значення для виконання судами своєї ролі з підтримки конституціоналізму та правопорядку.

Разом з тим, вказані принципи дотримані судами попередніх інстанцій не були.

Вказуючи про невиконання позивачем обов'язку щодо попереднього внесення вартості часток відповідачів на депозитний рахунок суду, що стало підставою відмови у позові, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не сприяв змагальності сторін, зокрема не роз'яснив позивачу його права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та не сприяв їх здійсненню.

Як вбачається із пояснень викладених у поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 неодноразово просив сприяти суд щодо роз'яснення порядку внесення коштів, які він приносив у судове засідання, на депозитний рахунок суду, зокрема усно у судовому засіданні 13 травня 2016 року, однак йому було зазначено судом щодо передчасності вказаного питання.

Звертаючись до апеляційного суду, скаржник посилався на вказані обставини, однак суд апеляційної інстанції ці зауваження не прийняв до уваги та належним чином не перевірив.

Від ефективності використання процесуальних прав залежить не лише хід судового процесу, але і його результат, оскільки нездійснення стороною певних дій може призвести до небажаного для неї наслідку, при цьому змагальність сторін не означає пасивної позиції суду, що розглядає справу, оскільки саме суд остаточно визначає коло фактів, які слід встановити по справі, обставини які кожна з сторін повинна довести, сприяє та пропонує сторонам подати докази та здійснити певні дії.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що позивач є особою похилого віку, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, та не міг самостійно ефективно використати свої процесуальні права, оскільки не мав адвоката.

Також, судами вставлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідачів про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, з підстав його неподільності та зазначено, що можливим способом припинення права спільної часткової власності є, зокрема, продаж відповідачами своїх часток позивачеві. Позивач вказував у позовній заяві, що звернувся з позовом до суду про припинення часток відповідачів, оскільки вирішити спір іншим способом неможливо.

Отже, враховуючи те, що судами при дослідженні доказів по справі та наданні їм належної правової оцінки було встановлено наявність підстав відповідно до вимог ст. 365 ЦК України для припинення частки відповідачів у спільному майні, однак відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв'язку з невнесенням позивачем вартості часток відповідачів на депозит суду, касаційна інстанція вважає, що суди всупереч вимогам статей 212 - 213, 315 ЦПК України допустили неповноту судового розгляду, не сприяли ефективному здійсненню правосуддя.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій рішення, не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи, не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати у повній мірі законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.В. Кафідова

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М. Фаловська