АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого судді Кулянда М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом та пені,

встановила:

ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилався на те, що відповідно до укладеного договору № 014/0036/74/35388 від 12 липня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в розмірі 70 000 доларів США строком до 11 липня 2026 року.

Відповідно до умов та положень п. 5.1 кредитного договору відповідач зобов'язалась здійснювати погашення кредиту та процентів за фактичне використання кредитних коштів.

В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору Кіцманським районним судом Чернівецької області 15 червня 2009 року було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0036/74/35388 від 12 липня 2006 року в розмірі 68 713 доларів США 28 центів та вирішено питання про судові витрати.

№ 22ц/794/576/17 р. Головуючий у 1 інстанції Масюк Л.О.

Категорія 27 Доповідач Кулянда М.І.

В звязку з порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник повинен сплатити кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач вважає, що стягненню підлягає сума заборгованості по кредитному договору, за період з 15 жовтня 2010 року по 02 жовтня 2013 року, в розмірі 256 192 доларів США 26 центів, яка складається з 38 266,91 доларів США нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом; 217 925,35 доларів США - пені за прострочення сплати кредиту, що станом на 02 жовтня 2013 року за офіційним курсом НБУ один долар США = 7,9930 гривень та становить 2 047 744 гривні 74 коп.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2006 року в розмірі 2 047 744 гривні 74 коп. Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих відсотків та пені, суд першої інстанції виходив з того, що в звязку з порушенням боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 12 липня 2007 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 70 000 доларів США, зі сплатою 12 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 11 липня 2026 року.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.3.2 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Цього ж дня, для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 014/0036/74/35388 від 12 липня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/0036/74/35388 / П1 Також договір поруки № 014/0036/74/35388 / П було укладено між АППБ «Аваль» та ОСОБА_5, відповідно до умов яких вони поручилися перед банком за виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору Кіцманським районним судом Чернівецької області 15 червня 2009 року було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0036/74/35388 від 12 липня 2006 року в розмірі 68 713 доларів США 28 центів та вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобовязань, зазначеного в договорі.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості по нарахованих відсотках та пені, за період з 15 жовтня 2010 року по 02 жовтня 2013 року, в розмірі 256 192 доларів США 26 центів, що станом на 02 жовтня 2013 року за офіційним курсом НБУ становить 2 047 744 гривні 74 коп., оскільки заборгованість по тілу кредиту була стягнута з відповідачів рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2009 року.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по нарахованих відсотках та пені, суд першої інстанції виходив з того, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Проте, до такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб.

Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) і лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Враховуючи, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено окремі договори поруки, то ч.3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

Також, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення пені.

Так, ст. 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Беручи до уваги поданий позивачем розрахунок пені (а.с. 5-9), суд першої інстанції наведеного вище не врахував та не звернув уваги на те, що розмір пені позивачем був помилково визначений за період з 15 жовтня 2010 року по 02 жовтня 2013 року в доларах США, в той час коли неустойка має розраховуватися у відсотках, в грошовій одиниці України - гривні (відповідно до діючого на такий день курсу НБУ).

Крім того, суд не звернув увагу, що поданий позивачем розрахунок пені помилково визначений за період з 15 жовтня 2010 року по 02 жовтня 2013 року.

На виконання ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року позивачем ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» було надано суду розрахунок заборгованості по пені, нарахованої згідно кредитного договору в гривнях, за період з 01 жовтня 2010 року по 02 жовтня 2013 року, в розмірі 1 749 483 гривні 26 коп.

Однак, вказаний розрахунок пені відрізняється від розрахунку, який було надано до позовної заяви 24 жовтня 2013 року, оскільки, як вбачаються із письмових пояснень, які були надані суду апеляційної інстанції у розрахунку пені за 2013 рік допущено помилку, а тому правильною є сума нарахованої пені в розмірі 1 749 483 гривні 26 коп.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість по нарахованих відсотках та пеня.

Помилковими є доводи апелянта про те, що шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя повинен обчислюватись, починаючи із 03 жовтня 2008 року, тобто з дати погашення позичальником останнього платежу по кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи 24 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом та пені.

В даному позові позивач не вимагав дострокового погашення боргу за основним зобовязанням (тіло кредиту), оскільки дані вимоги були вже раніше задоволені рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2009 року про що було зазначено в позовній заяві.

Таким чином, при розгляді даної цивільної справи до даних правовідносин не може бути застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк в позовній заяві не заявляв вимог дострокового погашення кредиту, а отже шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя не може обчислюватись, починаючи із 03 жовтня 2008 року, як зазначив апелянт.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що їй невідомо, яку програму кредитування було надано позивачем, проте у додатку до кредитного договору вказана програма кредитування, а саме, орієнтовний графік погашення кредиту ануїтетними платежами, в розмірі 291,67 доларів США, кожного місяця.

Апелянт стверджує, що останній платіж по кредиту було здійснено позичальником 03 жовтня 2008 року, проте дане твердження є помилковим, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що 15 травня 2017 року було сплачено останній платіж по кредиту в розмірі 9,84 доларів США.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивачем не надано розрахунок заборгованості по кредиту, проте як вбачається з матеріалів справи на момент подачі позову до суду Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» було надано розрахунок заборгованості по відсотках та пені (а.с.5-10). Під час розгляду справи позивачем надано новий оновлений розрахунок, із якого можна побачити, коли і які кошти було сплачено (а.с. 152-174).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором по нарахованих відсотках та пені.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 136/74/35388 від 12 липня 2006 року по нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 38 266 доларів США 85 центів, що еквівалентно 305 025 гривень 02 коп. та заборгованість по пені в розмірі 1 749 483 гривні 26 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 136/74/35388 від 12 липня 2006 року по нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 38 266 доларів США 85 центів, що еквівалентно 305 025 гривень 02 коп. та заборгованість по пені в розмірі 1 749 483 гривні 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» по 1 147 гривень з кожного в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

Судді (підписи ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: