Провадження номер 2/741/599/17
Єдиний унікальний номер 741/1515/17
РІШЕННЯ

іменем України

07 грудня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 ОТГ в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по вул. Андріївська в с. Андріївка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані батьки позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 та сам позивач. Після ліквідації колгоспних дворів позивач оформив право власності на 1/3 частини житлового будинку. Батьки не зареєстрували свого права власності на будинок. 25 червня 2011 року помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного будинку. Спадщину після його смерті в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла його дружина, яка проживала разом з померлим на час його смерті та не відмовилася від прийняття спадщини, та син ОСОБА_2 15 лютого 2012 року померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Позивач є спадкоємцем померлої першої черги за законом. Спадщину він прийняв, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання позивача разом з матірю на час її смерті встановлено рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2013 року. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину у звязку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку по вул. Андріївська, 42, у с. Андріївка Носівського району Чернігівської області в порядку спадкування після смерті батьків.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОТГ в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився. Представник відповідача направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 42 по вул. Андріївська у с. Андріївка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою старости сіл Козари, Андріївка, Іржавець ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області № 7/2-13/674 від 19 вересня 2017 року (а. с. 10).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку № 42 по вул. Андріївська в с. Андріївка Носівського району Чернігівської області.

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 оформив своє право власності на 1/3 частини житлового будинку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після ліквідації колгоспних дворів не оформили своє право власності на частини у вищевказаному будинку.

25 червня 2011 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

ОСОБА_4 була дружиною померлого, ОСОБА_2 є сином померлого. А, отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_4, оскільки постійно на час смерті проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області № 295/3 від 06 липня 2017 року (а. с. 11).

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 убачається, що спадщину після його смерті також прийняв син ОСОБА_2, подавши в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а. с. 39-40).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 успадкували по 1/6 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

15 лютого 2012 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

За життя ОСОБА_4 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 37). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 № 187/2014 убачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_2 Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а. с. 28-34). У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлено рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 21 листопада 2013 року (а. с. 16).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса ОСОБА_3 районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1037/02-31 від 05 липня 2017 року (а. с. 15).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок № 42 по вул. Андріївська в с. Андріївка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 7-9).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 25 червня 2011 року, та після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 15 лютого 2012 року, право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами вартістю 106096 грн., розташованого в с. Андріївка Носівського району Чернігівської області по вул. Андріївська, 42, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а1», сараю «Б», сараю «б», сараю «В», сараю «в», літньої кухні «Г», сараю «г», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», огорожі №1-2, загальною площею 89,6 кв. м, житловою площею 46,6 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий