Справа № 344/7628/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1060/2017
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу, за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» поданий позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в обґрунтування вимог якого зазначено, що 07 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 55 677,00 доларів США на строк до 07 вересня 2037 року зі сплатою 11,30 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до п.1.4. якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 21 квітня 2015 року становить 46 355,55 доларів США, з яких: 43 304,20 доларів США - кредитна заборгованість, 3051,35 доларів США - заборгованість за процентами, а також заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 13 299 грн 45 коп., з яких: 4 922 грн 46 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 8 376 грн 99 коп. - пеня за прострочення сплати процентів. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, а також суму сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором № 0 від 07.09.2007р. в сумі 46 355,55 доларів США 55 центів, що станом на час ухвалення рішення еквівалентно 1031 614,35 грн., з яких: 43 304,20 доларів США - кредитна заборгованість, 3051,35 доларів США - заборгованість за процентами, а також заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 13 299 грн 45 коп., з яких: 4 922 грн 46 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 8 376 грн 99 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, а всього 1044 913,8 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Представник ПАТ «УкрСиббанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції, не врахувавши положення ч.2 ст.533 ЦК України, вказав в резолютивній частині рішення суму заборгованості в іноземній валюті із зазначенням її розміру в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на час винесення судом рішення. Просив рішення суду змінити, стягнувши на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в доларах США, без зазначення гривневого еквіваленту.

ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду, у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, вважаючи свої зобов'язання припиненими в цілому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки без її, як поручителя, згоди та повідомлення банком збільшена процентна ставка по кредиту до 22,6%, що призвело до збільшення її відповідальності.

Зазначена справа була предметом розгляду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» та касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_3, без оскарження останньою рішення в апеляційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2016 року скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 192-194 т.1).

Відповідачем ОСОБА_1, яка є позичальником, рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, а також не оспорюється розмір заборгованості за кредитом та її складові, тому в цій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

У судове засідання представник ПАТ «УкрСиббанк» не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що у матеріалах справи міститься його розписка (а.с.88 т.2).

Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності представника ПАТ «УкрСиббанк».

Вислухавши апелянта ОСОБА_3 та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з положень ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 629, ст.526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 610, ст.ст. 611, 615, ч. 2 ст. 1050, ст.554 ЦК України, дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано факту неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 07 вересня 2007 року, як і не спростовано розрахунку банку, на який він посилається в обґрунтування розміру заборгованості, поручитель несе солідарну відповідальність разом із боржником, стягнув розмір заборгованості за кредитом в солідарному порядку з обох відповідачів у доларах США із зазначенням еквіваленту у національній валюті .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не в повній мірі.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 55 677,00 доларів США на строк до 07 вересня 2037 року зі сплатою процентів у розмірі 11,30 % річних (а.с.6-12, том 1).

За змістом пункту 1.2.2. договору позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07 вересня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно з пунктом 1.3.4 кредитного договору встановлений строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Сторонами (банком і позичальником) погоджено графік погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 вересня 2007 року і невід'ємною його частиною. При тому позичальник ОСОБА_1 зобов'язалася повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на зазначену у графіку дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала вказаний у графіку розмір (а.с.13-20 т.1).

У п.1.3.1 договору зазначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,30% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Відповідно до пункту 1.3.2. договору про надання споживчого кредиту сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою п. 5.2. договору, зміст якого зводиться до того, що сторони погодили, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі, зокрема, підпункт а) порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором).

Крім того, 07 вересня 2007 року між банком та позичальником ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 07 вересня 2007 року, відповідно якої сторони погодили внести зміни у договір про надання споживчого кредиту, згідно з якою п.5.2 договору кредиту доповнено положеннями, що у разі порушення позичальником кредитної дисципліни або документально підтвердженого погіршення фінансового стану позичальника процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки (22,6%), а в разі здійснення поточних коливань, процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, зміни в грошово-кредитній політиці НБУ та таке інше-збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті (а.с.21, том 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/1-П, відповідно до пункту 1.1. якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0 від 07 вересня 2007 року (основний договір), укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а.с.22-23, том 1)

За змістом пунктів 1.4., 2.2. договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати направлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Згідно пункту 2.1 договору поруки сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами,факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що останній платіж за основною сумою кредиту був здійснений 26 травня 2014 року, а з 25 липня 2014 року банком нараховується заборгованість за основною сумою кредиту, яка становить 43304,20 доларів США станом на 21.04.2015р. (а.с.24-26 т.1).

Довідка-розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом свідчить про те, що з 28 вересня 2007 року по 30 квітня 2014 року проценти нараховувались, виходячи із процентної ставки 11,3%, надалі до 31 березня 2015 року процентна ставка змінена у сторону збільшення до 22,6%. З 30 травня 2014 року почала утворюватися строкова заборгованість за процентами. У зв'язку із неповною та нерегулярною оплатою нарахованих процентів за кредитом з 27 червня 2014 року почала утворюватися прострочена заборгованість по процентах за кредитом. Остання оплата процентів у неповному розмірі мала місце 06 березня 2015 року. Загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 21.04.2015 року становить 3051,35 доларів США (а.с.26-32 том 1).

Згідно довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 21.04.2015р. нарахована пеня за порушення термінів повернення кредиту 4 922 грн 46 коп. (а.с.32-33), а за несвоєчасну оплату процентів - 8 376 грн 99 коп. (а.с.33), а всього 13 299 грн 45 коп.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та наявністю заборгованості 12 лютого 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало письмові вимоги відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 09.02.2015р. про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дня отримання повідомлення та попередило їх про повернення суми кредиту в повному обсязі й нарахованих процентів, а також штрафних санкцій у разі несплати простроченої заборгованості (а.с.42-48 том 1), а 29 травня 2015 року банк пред'явив до боржника та поручителя зазначений позов (а.с.1-4 том 1).

У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові № 6-1680 цс15 від 10.02.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу ОСОБА_1 надавався саме в іноземній валюті - доларах США та що сторонами обумовлено повернення коштів виключно у цій валюті, оскільки у графіку погашення кредиту зазначені суми у доларах США .

На здійснення валютних операцій банком отримано у встановленому порядку генеральну ліцензію та письмовий дозвіл, що підтверджується матеріалами справи (а.с.54-57 том 1).

За наведених обставин, з ОСОБА_1 стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає заборгованість за кредитним договором №0 від 07.09.2007р. по основній сумі та процентам у валюті кредиту, тобто в доларах США, а штрафна санкція, нарахована у вигляді пені, - у національній валюті (гривні).

Отже, суд, визначивши заборгованість за кредитом загальною сумою у національній валюті, допустився помилки, неправильно застосувавши норми матеріального права, а позивач (банк), подавши з цих підстав апеляційну скаргу, обґрунтовано звернув увагу на незаконність рішення суду в цій частині.

Види та загальні умови забезпечення виконання зобов»язання передбачені ст. ст. 546 та 548 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, порука.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 559 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Обсяг відповідальності поручителя визначається договором поруки.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дано роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Слід зазначити, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року № 6-73цс12, від 17 лютого 2016 року № 6 3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, враховуючи те, що у кредитному договорі сторони (кредитор і позичальник) домовились лише про можливість встановлення нового розміру процентної ставки (пп.1.3.1,1.3.2., 5.2.) без конкретизації її розміру та дати збільшення, а у договорі поруки прямо передбачено умову про відсутність права у кредитора без згоди поручителя змінювати умови основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (п.2.1.договору поруки), предметом договору поруки явилось лише зобов'язання поручителя відповідати за зобов'язання боржника ОСОБА_1, що виникли тільки з основного кредитного договору (п.1.1. договору поруки), додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту, якою передбачено збільшення процентної ставки до подвійного розміру, не входить у предмет договору поруки, тому колегія суддів дійшла висновку, що без згоди та повідомлення поручителя ОСОБА_3 відбулася зміна основного зобов'язання шляхом укладення з ОСОБА_1 додаткової угоди № 1, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3, що відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою та відповідає правовій позиції ВСУ у справі №6-73 цс12.

Враховуючи наведене, зобов'язання ОСОБА_3 перед банком слід визнати припиненими в цілому у зв'язку із збільшенням її зобов'язань за кредитним договором через підвищення позивачем процентної ставки без її згоди як поручителя, відтак у позові банку до ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості по кредитному договору слід відмовити з цих підстав згідно ч.1 ст.559 ЦК України.

При цьому у такому випадку жодного значення не мають доводи апелянта про припинення її зобов'язання в частині деяких щомісячних платежів на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України через пропуск банком шестимісячного строку з дня настання строку цих платежів і до дня пред'явлення вимоги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволеного позову до поручителя (відповідача ОСОБА_3О.) з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від № 0 від 07 вересня 2007 року станом на 21 квітня 2015 року у розмірі 46 355,55 (сорок шість тисяч триста п»ятдесят п»ять доларів США п»ятдесят п»ять центів), з яких: 43 304,20 (сорок три тисячі триста чотири доларів США двадцять центів) - кредитна заборгованість, 3051,35 (три тисячі нуль п»ятдесят один долар США тридцять п»ять центів) - заборгованість за процентами, а також заборгованість зі сплати пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 13 299,45 (тринадцять тисяч двісті дев»яносто дев»ять гривень сорок п»ять копійок), з яких: 4 922,46 (чотири тисячі дев»ятсот двадцять дві гривні сорок шість копійок) - пеня за прострочення сплати кредиту, 8 376,99 (вісім тисяч триста сімдесят шість гривень дев»яносто дев»ять копійок) - пеня за прострочення сплати процентів.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук