АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1257/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В,І.,

з участю відповідача, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказувала, що 18.11.2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 79400 грн. еквівалентом 10000 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ на день укладення договору та зобов'язувався повернути їх до 25.07. 2011 року в порядку та на умовах передбачених договором. Вказує, що примірник нотаріально посвідченого договору позики від 18 листопада 2010 року знаходиться у неї, а тому це свідчить що ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув у повному обсязі позичені грошові кошти. За весь час позики ОСОБА_2 повернув незначну суму грошових коштів, а у 2014 році на виправдання неповернення решти коштів, повідомив, що позичені гроші, він позичив своєму другові ОСОБА_3 і що останній поверне кошти. 23.06.2014 року ОСОБА_3, склав від власного імені договір без назви з якого вбачалося, що він взяв у борг у ОСОБА_2 кошти у сумі 108000 грн., що еквівалентно 9000 доларів США, які останній позичив у неї. Також із договору вбачалося, що ОСОБА_3 зобов'язувався повернути кошти до 23.06.2015 року та що він бере на себе зобов'язання згідно договору позики № 1927 від 18.11.2010 року. Вказує, що зазначений договір був складений в її присутності та присутності ОСОБА_2 . Даний договір вона розцінює як договір поруки, а тому просить стягнути солідарно кошти з відповідачів в сумі 197 550 грн. з врахуванням повернутих 1500 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.05.2017 відмовлено ОСОБА_1 в поновленні пропущеного строку для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), зареєстрованого в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 197 550 грн. В іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Скасовано вжиті заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. На думку апелянта, безпідставним є висновок суду про те, що ОСОБА_2 передав свої зобов'язання за договором позики від 18.11.2010 року ОСОБА_3, оскільки зі змісту договору не вбачається заміна боржника у зобов'язанні. З договору ОСОБА_3 не вбачається, що припиняються зобов'язання ОСОБА_2 за договором позики від 18.11.2010 року та якимись чином змінюються права ОСОБА_1 Одностороннє зобов'язання ОСОБА_3 виконувати обов'язки за договором від 18.11.2010 року є фактично порукою.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом встановлено, що 18.11.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяв у позивачки в борг грошові кошти в розмірі 79400 грн. (еквівалент 10000 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ на день укладення договору) та зобов'язувався повернути їх до 25.07.2011 року в порядку та на умовах, передбачених договором. За умовами договору наявність у неї примірника цього договору позики є підтвердженням невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язання та неповернення позики у повному обсязі.

23.06.2014 року ОСОБА_3 склав від власного імені договір, з якого вбачалося, що він взяв у борг у ОСОБА_2 кошти у сумі 108000 грн., що еквівалентно 9000 доларів США, які останній позичив у ОСОБА_1 За змістом вказаного документа ці кошти ОСОБА_3 зобов'язувався повернути до 23.06.2015 року, він перекладає на себе зобов'язання згідно договору позики № 1927 від 18.11.2010 року. У цьому документі містяться підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Позивач в судовому засіданні вказувала про наявність боргу за договором позики від 18.11.2010 року в сумі 197550 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що слід відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку для звернення до суду.

Так, згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволення позову та стягнення коштів з ОСОБА_3 не оскаржується апелянтом, відтак не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст. 631 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. (ч.ч.1-3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст. 203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст.ст. 521, 513 ЦК правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, за яким здійснюється переведення боргу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні договору позики від 18.11.2010 року здійснили його нотаріальне посвідчення.

Форма письмового документа, складеного 23.06.2014 року ОСОБА_3, не відповідає нотаріально посвідченій формі договору позики від 18.11.2010 року. Водночас цей письмовий документ, складений ОСОБА_3, вказує на наявність певних певних правовідносин між ним та ОСОБА_2, що фактично не заперечується ОСОБА_3, вказане рішення суду в частині стягнення з нього коштів ним не оспорюється.

При цьому колегія суддів в силу ст.ст. 11, 303 ЦПК не має процесуальних повноважень вийти за межі вимог апеляційної скарги щодо перегляду в апеляційному порядку лише частини судового рішення.

Висновок суду про те, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором позики від 18.11.2010 року припинилися внаслідок переведення боргу є суперечливим, взаємовиключаючим і не відповідає резолютивній частині рішення щодо відмови у позові з підстав пропуску позовної давності.

Разом з тим, ця помилка не вплинула на правильність висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів з ОСОБА_2

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, за змістом договору позики від 18.11.2010 року строк виконання зобов'язання - 25.07.2011 року.

Позивач звернулася з цим позовом до суду 29.11.2016 року, поза строком позовної давності, визначеним ст. 257 ЦК.

Посилання позивача на щомісячну сплату процентів ОСОБА_2 до кінця 2013 року за цим договором позики як на дію, що свідчить про визнання боргу і перериває позовну давність, є безпідставним, оскільки договір не містить умови щодо сплати процентів за користування позикою.

За змістом ч.ч.4, 5 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції, не знайшовши підстав для поновлення строку позовної давності, обґрунтовано відмовив у позові до ОСОБА_2 саме з підстав пропуску позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку суду, підстав для скасування рішення суду в межах вимог і доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Мороз В.О. Провадження № 22-ц/792/1257/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 27