Справа № 460/1543/17 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4030/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Яворівська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування про відібрання малолітньої дитини та передання її матері, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року заяву позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2 передати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жительці АДРЕСА_1 сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, до вирішення справи по суті.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити. Вважає ухвалу незаконною, винесеною з порушенням чинного законодавства. Зазначає, що будь-яких доказів протиправної поведінки відповідача як батька по відношенню до дитини, позивачем не надано. Також, не надано жодних доказів того, що відповідач вчиняв будь-які протиправні дії по відношенню до дитини, що створювали б загрозу його життю та здоров'ю. Також, зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд фактично вже розглянув та вирішив на користь позивача одну із заявлених позовних вимог. Крім цього, вказує на те, що при розгляді заяви про забезпечення позову судом не зазначено жодних мотивів та підстав того, що суд прийшов до висновку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також, зазначає, що дитина ніколи не проживала за іншим місцем проживання, з часу народження він проживав і був зареєстрований з позивачем та відповідачем за адресою АДРЕСА_2

В судове засідання, окрім відповідача та його представника, решта осіб (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що, як вбачається із заяви про забезпечення позову та матеріалів позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 протиправно відібрав малолітнього сина у позивача ОСОБА_4, яка є матір'ю дитини. Враховуючи те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову є небезпека для життя та здоров'я малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд прийшов до переконання про задоволення заяви.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду суперечать обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2, третя особа - Яворівська районна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування про:

-відібрання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у його батька ОСОБА_2 та передання матері ОСОБА_4;

-визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір'ю ОСОБА_4, адреса проживання АДРЕСА_1.

З'ясовуючи, зокрема, обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, котра звернулася з заявою вимогам, суд апеляційної інстанції вважає, що дії, про зобов'язання вчинення яких, як спосіб забезпечення позову звернулася позивач, а саме: зобов'язання відповідача передати позивачу їх сина до вирішення справи по суті є не способом забезпечення позову, а його майже повним вирішенням.

Тобто, суд, в порушення вимог закону, при вирішенні питання про забезпечення позову фактично вирішив спір по суті. При цьому висновки, на які посилається суд, слід вважати безпідставними, жодним чином не обґрунтованими та зробленими без посилання на будь-які докази. Крім цього, такі жодним чином не стосуються питання забезпечення позову (тобто обставин, що необхідно встановити при вирішенні такого питання). Навпаки такі стосуються обставин, які повинні (можуть) бути встановлені при вирішенні справи по суті.

Так, судом без жодного обґрунтування вказано про протиправність відібрання відповідачем у позивача їх спільної дитини.

Також, ні заявником у заяві, ані судом в оскаржуваній ухвалі жодним чином не вказано у зв'язку з чим у випадку незадоволення заяви про забезпечення позову може виникнути небезпека для життя та здоров'я дитини сторін (що перебувають у зареєстрованому шлюбі) у випадку його і подальшого проживання за місцем його та сторін постійного проживання разом з батьком (будинкова книга а.с. 36-38). Крім цього, жодним чином не наведено як вжиття чи невжиття таких заходів може вплинути на можливість виконання майбутнього можливого рішення про задоволення позову.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованим, а саму скаргу слід задовольнити, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що постановлена без дотримання норм закону та без врахування дійсних обставин, що мають значення слід скасувати з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Яворівська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування про відібрання малолітньої дитини та передання її матері - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра