АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1125/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_10, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_10, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначав, що з 1969 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, мають сина ОСОБА_10 Вказував, що за час шлюбу подружжям було набуто майно, в тому числі земельна ділянка площею 0,06 га, розташована на землях Садівничого товариства інвалідів «Надія-3». 05.05.2015 року ОСОБА_11 померла. Після її смерті право на спадкування за законом у першу чергу отримали позивач та син ОСОБА_10 Позивач відмовився від прийняття спадщини на користь сина. Зазначає, що 08.07.2014 року між його дружиною та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної ділянки. Позивач вказує, що згоди на укладення такого договору не надавав, ставить під сумнів підпис ОСОБА_11 у вказаному договорі, просить визнати його недійсним та покласти на відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_10, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,06 га. в Садівничому товаристві «Надія-3» в м. Хмельницькому, кадастровий №:34:001:2041, укладеного 08.07.2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, розгляд справи суддею, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у його неупередженості.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача, третя особа та його представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що з 02.08.1969 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 (а.с. 5).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів від 23.05.1996 року №948 ОСОБА_11 безоплатно отримала земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях Садівничого товариства «Надія-3» для ведення садівництва, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №05278 від 04.06.1996 року (а.с. 7, 35 на звороті).

18.06.2014 року ОСОБА_11 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23158408, яке видане 18.06.2014 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції взамін втраченого Державного акта ХМ №05278 від 04.06.1996 року (а.с. 32-33).

08.07.2014 року між ОСОБА_11, як продавцем, та ОСОБА_9, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_11 передала у власність покупця, а покупець прийняв земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях Садівничого товариства «Надія-3» для ведення садівництва, кадастровий номер :34:001:2041. Правочин вчинено за 39370 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстрований в реєстрі за №895 (а.с. 31). За висновком експерта від 16.02.2017 року №ІП, підпис від імені ОСОБА_11 на зазначеному договорі виконаний ОСОБА_11 (а.с. 123-126).

05.05.2015 року ОСОБА_11 померла (а.с. 6). Спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 є її син ОСОБА_10 Позивач ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь сина ОСОБА_10 Дана обставина визнається сторонами (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_11 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність в тому числі ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи, яка звертається до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки правовідносини подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_11 щодо спірної земельної ділянки виникли у 1996 році та регулюються нормами КпШС України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірна земельна ділянка не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, з огляду на те, що позивач ОСОБА_11 безоплатно отримала її в приватну власність у 1996 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, тому права позивача оспорюваним договором не порушені та відсутні підстави для визнання його недійсним.

Зайвим є посилання суду на положення ч. 5 ст. 61 СК України, проте це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає, що у звязку з тим, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем, в розумінні ст. ст. 1268-1273 ЦК України, не є співвласником земельної ділянки, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення є безпідставні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо участі в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, оскільки колегія суддів вважає таку заяву необґрунтованою, з огляду на те, що підстави для задоволення заяви, які передбачені статтею 20 ЦПК України, відсутні. Надані апелянтом повідомлення ГТУЮ у Хмельницькій області №2206-2017/8-19-11/1561-2017 від 31.05.2017 року, наказ №93/09 від 02.03.2017 року, розподіл функціональних повноважень між керівництвом ГТУЮ у Хмельницькій області не свідчать про підставність заявленого відводу (а.с. 169-173).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду та не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_12

Судді: /підписи/ ОСОБА_13

ОСОБА_14

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/792/1125/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 20