Справа №731/385/17
Провадження №2/731/151/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року смт.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участі секретаря Чичоти В.О., Коробейникової О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання повернення боргу,

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1, із позовом, на обґрунтування якого вказав, що 30 березня 2012 року він позичив у відповідача ОСОБА_3 гроші в сумі 35 000 грн. Згідно рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2013 року він повинен віддати відповідачу кошти в сумі 43452 грн. 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 решту боргу в сумі 42 000 грн., про що свідчить розписка, написана власноруч відповідачем ОСОБА_2, однак, на даний час повернення боргу відповідачем не визнається. Відповідно до ст. 527, ч.2 ст. 1047 ЦК України написана власноручно письмова розписка ОСОБА_2 про отримання коштів підтверджує виконання зобовязання.

Зважаючи на наведене просив суд визнати повернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 боргу в сумі 42000 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

В судовому засіданні позивач пояснив, що боргове зобовязання виникло на підставі розписки, написаної ним ОСОБА_2 За рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було видано виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу. Після рішення суду позивач добровільно виконував рішення суду, а в подальшому було видано виконавчий лист та розпочато виконавче провадження. 11 вересня 2014 року позивач повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 42 000 грн., про що останній надав письмову розписку та написав заяву до державного виконавця з клопотанням про закриття виконавчого провадження. Повернення боргу відбувалось в смт. Срібне Варвинського району Чернігівської області, біля приміщення Срібнянського районного суду Чернігівської області. Сторони перебували там, оскільки в провадженні суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_1 був потерпілим по вказаному кримінальному провадженню. Вирішивши конфліктну ситуацію ОСОБА_1 прийняв рішення повернути борг ОСОБА_2 Вийшовши із приміщення суду ОСОБА_2 отримав від позивача гроші, які навіть не перераховував і поклав до кишені та власноручно написав розписку про отримання боргу в сумі 42 тисяч гривень та заяву до ВДВС з проханням припинити виконавче провадження. В подальшому, ОСОБА_1 заявив в суді, що він примирився із обвинуваченим ОСОБА_2 і кримінальне провадження було закрито. Свідків передачі коштів не було. При цьому відповідач не повернув оригінал боргової розписки, яку писав ОСОБА_1, і позивач не вимагав від останнього повернення оригіналу боргової розписки, оскільки знав, що вона знаходиться в матеріалах цивільної справи. Крім того ОСОБА_1 не вимагав від ОСОБА_2 щоб останній зазначив у розписці про неможливість повернення оригіналу розписки, через правову необізнаність. Наступного дня позивач особисто надав державному виконавцеві копію розписки про повернення боргу, заяву ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження, однак, наступного дня до відділу ДВС надійшло письмове звернення ОСОБА_2, з повідомленням щодо недійсності всих документів, які не були здані до відділу ДВС ним особисто. ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій з боку гр. ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він є стягувачем у виконавчому провадженні. Крім того, був обвинуваченим у кримінальному провадженні, з приводу нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В день розгляду справи Срібнянським районним судом Чернігівської області, затримався його адвокат, та поки чекали на початок судового засідання до нього звернувся ОСОБА_1 та запропонував вийти на двір. Здійснюючи психологічний тиск, та погрози кримінальною відповідальністю вимагав від нього написати розписки про повернення боргу та до ДВС. Оскільки відповідач був без адвоката та повністю пригнічений можливою кримінальною відповідальністю, він піддався тиску та написав вказані розписки. При цьому, ОСОБА_1 диктував тексти обох розписок, і не вимагав від нього повернення оригіналу боргової розписки або зазначення у тексті розписки щодо місця знаходження оригіналу розписки та причин неможливості його повернення. Після чого відбулось судове засідання, і кримінальне провадження було закрито. Згодом, ОСОБА_2 повідомив своєму адвокатові про написані розписки, і той запропонував звернутись до ДВС із відповідною заявою, щодо недійсності всих документів, що були написані. В подальшому звертався до органів внутрішніх справ з приводу незаконних дій ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд робить наступний висновок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 в позику під 25% річних грошову суму в розмірі 35 000 гривень строком на 1 рік, на підтвердження чого ОСОБА_1 30 березня 2012 року написав розписку, яка була оглянута судом в судовому засіданні та міститься в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, №731/527/13-ц.

11 червня 2013 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу за договором позики, яка була прийнята до провадження Варвинського районного суду Чернігівської області.

01 липня 2013 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено, стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 35 000 гривень, 8021 грн. процентів за користування позикою та 431 гривню сплаченого судового збору, а всього 43 452 гривні.

24 вересня 2013 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 35 000 гривень, 8021 грн. процентів за користування позикою та 431 гривню сплаченого судового збору, а всього 43 452 гривні.

В подальшому, державним виконавцем ВДВС Варвинського РУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1

В судовому засіданні позивачем надано оригінал розписки, який було оглянуто судом, підписаної ОСОБА_2 від 11.09.2014 року про отримання від ОСОБА_1 боргу в сумі 42 тисячі гривень та відсутність фінансових претензій до останнього, копія наявна в матеріалах справи (а.с. 6).

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження наявна копія письмової заяви ОСОБА_2 до відділу ВДВС, в якій останній просить звільнити ОСОБА_1 від стягнення з нього грошового боргу в сумі 43 тисячі, так як він 11.09.2017 року йому їх повернув. Згідно до пояснень позивача, вказану заяву він особисто передав наступного дня після написання до Варвинського ВДВС. Оригінал вказаної заяви відсутній в матеріалах виконавчого провадження. Відповідач підтвердив факт написання такої розписки.

12.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Варвинського ДВС з письмовою заявою в якій просив, зупинити виконавче провадження по виконавчому листу №731/527/13-ц від 24.09.2013 року у звязку з тим, що боргові кошти в сумі 43 тисячі повернуті стягувачеві.

12.09.2017 року ОСОБА_2 подав заяву до Варвинського ДВС в якій просив вважати недійсними заяви від його імені по даному провадженню, які будуть надходити до відділу ДВС без його особистої участі, тобто поштою або через інших громадян. Вказана заява міститься в матеріалах виконавчого провадження та оглянута судом в судовому засіданні.

Листом від 12.09.2017 року державним виконавцем Варвинського РУЮ ОСОБА_5 повідомлено, що ОСОБА_2О подав заяву з проханням вважати недійсними заяви від його імені по виконавчому провадженню про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, які будуть надходити до відділу ДВС без його участі, поштою або через інших осіб. В звязку з цим дане виконавче провадження зупинити чи закінчити не може.

У відповідності до ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Як передбачає ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі - визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; - визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Із оглянутих судом матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заяви стягувача про повернення виконавчого документу, ухвал суду про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду або визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання відсутні.

Згідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Як передбачено положеннями ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 предявити оригінал боргової розписки від 30 березня 2012 року не зміг, оскільки не витребував вказаний оригінал у стягувача, крім того, в розписці, що була предявлена позивачем застереження кредитора про неможливість повернення боргового документа відсутня, і сам боржник не наполягав на внесенні кредитором такого застереження. В процесі примусового виконання рішення між сторонами не затверджувалась мирова угода або відмова стягувача від примусового виконання рішення. Інших доказів, які б достовірно свідчили про належне виконання позивачем свого боргового зобовязання суду не надано, свідки виконання зобовязання відсутні, як і інші докази, які б свідчили про реальну наявність у позивача на час виконання зобовязання зазначеної суми грошей. Крім того, суд зважає на те, що пояснення сторін щодо обставин написання розписки про повернення боргу ідентичні в частині місця часу та обставин її написання, однак, аналізуючи такі пояснення, суд вважає, що вони не можуть бути сприйняті судом як підтвердження реального виконання позивачем своїх грошових зобовязань перед кредитором.

Зважаючи на наведене, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 545 ЦК України, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання повернення боргу відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Савенко