Справа № 640/7536/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 33354,29 грн. в якості відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, витрати за послуги авто евакуатора у сумі 2090 грн., витрати з визначення вартості матеріального збитку у сумі 700 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн., а всього на загальну суму 39644,29 грн., та стягнути судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 24.11.2015 року о 19 год. 30 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом «BMW 520» р.н. 21АО6393, на перехресті вул. ОСОБА_3 та вул. Кірова, не переконалась в безпечності маневру, скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу під керуванням ОСОБА_4, чим порушила п.п. 10.1, 16.6 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинено механічні ушкодження, чим завдано останній матеріальної шкоди. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2016 року, яка набула чинності, винною у скоєнні даної ДТП визнано відповідача. При зіткненні автомобілів, автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №259/2016 від 17.06.2016 року, матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача в результаті ДТП складає 33354,29 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача вартість послуг евакуатора в розмірі 2090 грн., вартість проведення товарознавчого дослідження в розмірі 700 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, вказавши, що вона не знала, що вона є винною в здійсненій ДТП, також не знала про наявність постанови про закриття кримінального провадження, та вона не розуміє чому з позовом звертається позивач, оскільки за кермом в момент ДТП був хлопець. Після чого, відповідач покинула залу судового засідання та відмовилась від надання пояснень по справі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобілю НОМЕР_2.

24 листопада 2015 року об 19.30 год. ОСОБА_2 в м. Харкові, керуючи транспортним засобом BMW д.н. 21АО6393, на перехресті вул. ОСОБА_3 та вул. Кірова, не переконалась в безпечності маневру, скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, чим порушила п.п. 10.1, 16.6 ПДР України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000946 від 25 листопада 2015 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, та копії матеріалів кримінального провадження направлено до УПД ГУНП в Харківській області для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2016 року, яка набула чинності 30.08.2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження по справі закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В результаті даної ДТП, позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 33354,29 грн. відповідно до звіту №259/2016 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 17.06.2016 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи,

яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Даний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий до суду звіт спеціаліста, у відповідності до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства сторонами не надано належних та допустимих доказів, які б спростували висновки суду та змінили обставини справи, тому суд стягує з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану ДТП в розмірі 33354,29 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за послуги авто евакуатора в розмірі 2090 грн., та витрат сплачених позивачем за проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 700,00 грн., то в силу приписів ст. 57-59 ЦПК України, позивачем надано до суду належні та допустимі докази, що позивачем були витрачені дані кошти (а.с. 20), а тому вказані позовні вимоги суд також задовольняє.

Що стосується витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавала юридична фірма Джасис Сервіс П, якій позивач сплатила 3500 грн. ОСОБА_5, в судовому засіданні приймав участь адвокат ОСОБА_5

Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Проте, долучені до матеріалів справи копії квитанцій не можуть бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн.

Також, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи фахівця в галузі права у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а тому відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає за доцільне задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 33354 гривень 29 коп., витрати за послуги авто евакуатора в розмірі 2090 гривень 00 коп.,

та витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 700 гривень 00 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 212-215,209,218 ЦПК України, ст. 319, 322, 1166 ЦК, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, матеріальну шкоду в розмірі 33354 гривень 29 коп., витрати за послуги авто евакуатора в розмірі 2090 гривень 00 коп., витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 700 гривень 00 коп., та судові витрати в розмірі 640 гривень 00 коп., а всього 36 784 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривень 29 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий -