У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою його представником ОСОБА_8, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником нежитлових приміщень АДРЕСА_1 загальною площею 118,90 кв.м.

24 листопада 2014 року вона мала намір здійснити відчуження вказаного майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, але при підготовці документів отримала від нотаріуса інформацію про перебування майна під обтяженням у вигляді арешту, зареєстрованого 30 жовтня 2012 року за № 13181590 на підставі постанови від 30 жовтня 2012 року про накладення арешту старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніна Ю.С. у кримінальній справі № 05-25600.

Зазначала, що вказана заборона порушує її права як власника майна.

З урахуванням вказаного, ОСОБА_6 просила звільнити з-під арешту належне їй нежитлове приміщення та усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов'язання ДП «Інформаційний центр» вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідний запис.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Звільнено з-під арешту, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніна В.О. № 12/2-15487 від 30 жовтня 2012 року у кримінальній справі № 05-25600, порушеній 30 грудня 2011 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, нежитлові приміщення АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_6

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач є власником нежитлового приміщення і не є стороною у кримінальній справі, наявність арешту обмежує її право власності на приміщення, тому порушене право підлягає захисту, а приміщення - звільненню з-під арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 листопада 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, позивачем набуто у приватну власність групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1.

Згідно з витягом про державну реєстрацію вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніна В.О. № 12/2-15487 від 30 жовтня 2012 року у кримінальній справі № 05-2561, порушеній 30 грудня 2011 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, накладено арешт на зазначені нежитлові приміщення.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року ОСОБА_12, ОСОБА_13 було виправдано за обвинуваченнями у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України; арешт, накладений на спірні нежитлові приміщення, скасовано.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 9 липня 2014 року скасовано виправдувальний вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року. Визнано винними та засуджено ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_13 - за ч. 4 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

У грудні 2012 року ОСОБА_6 зверталась до Апеляційного суду міста Києва з клопотанням про ухвалення судового рішення про скасування арешту на належне їй майно.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року клопотання про скасування арешту повернено ОСОБА_6 та зазначено, що скасування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку виконання вироку, про яке йдеться у клопотанні, може відбутись лише тоді, коли вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку. Однак у даному випадку судом постановлено обвинувальний вирок, отже це питання може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Так само в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду питання про скасування арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, так як відповідно до вимог ч. 12 ст. 100 КПК України розділу 4 «Речові докази і документи» спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні у кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13.

Установлено, що позивач є власником спірного нерухомого майна, не є особою, відносно якої порушено кримінальну справу, не є підозрюваною, обвинуваченою та учасником кримінального процесу, тому позбавлена права оскаржувати дії слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Право власності на майно позивача порушено діями старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніна В.О. при накладенні арешту на майно, що належить позивачу.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніна В.О. № 12/2-15487 від 30 жовтня 2012 року.

Доводи касаційної скарги про те, що власником спірних нежитлових приміщень є ОСОБА_7, необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану його представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова