Справа №173/105/17
Провадження №2/173/271/2017
26.07.2017 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі Верхньодніпровської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, виконавчий комітет Верхівцевської міської ради,
ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 року ОСОБА_2 зустрічалася з її сином ОСОБА_3 та в них народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини були внесені зі слів матері. До 7 років ОСОБА_4 проживав разом з матірю, яка погано за ним піклувалася і фактично не займалася його вихованням, оскільки не мала постійного місця роботи та проживання. Коли ОСОБА_4 досяг 7 років ОСОБА_2 сказала, що не може займатися вихованням сина та утримувати його, у звязку з чим позивач забрала дитину до себе. ОСОБА_5 навчається у школі в м.Кривий Ріг. Відповідач сином не цікавиться, з ним не спілкується, матеріально не забезпечує. 28 серпня 2014 року ОСОБА_2 подала заяву про передачу своєї дитини, ОСОБА_4, на виховання позивачу. Всі ці обставини, на думку позивача, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків та на підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що майже від народження дитини сина ОСОБА_5, у відповідача не було умов для її утримання та виховання, тому вона допомагала їй, в тому числі матеріально. З семи років ОСОБА_4 взагалі постійно проживає з нею та вона його повністю утримує. Відповідач ніякої допомоги на утримання сина не надає, але іноді бере його до себе на канікули, іноді телефонує, але останні два роки вона взагалі його до себе не брала.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала.
Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача та думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.
26 травня 2006 року народився ОСОБА_4, матірю якого є ОСОБА_2, а відомості про батька дитини записано за вказівкою матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).
В судовому засіданні встановлено, що з малолітній ОСОБА_4 з семирічного віку постійно проживає з ОСОБА_1, що він особисто підтвердив у судовому засіданні, а також підтверджується довідкою ЖБК «Дружба» від 17 серпня 2016 року (а.с.7) та актом обстеження умов проживання від 3 січня 2017 року (а.с.13).
З того часу ОСОБА_2 фактично припинила приймати участь у вихованні та утриманні свого сина, що підтверджується характеристикою з місця навчання дитини, згідно з якою вона не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та здоровям, матеріально не допомагає, в школі не зявляється, навчанням дитини не цікавиться, хлопчика утримує та опікується його життям ОСОБА_1 (а.с.9) та поясненнями малолітнього ОСОБА_4, який повідомив, що він проживає постійно з бабусею, а з мамою майже взагалі не спілкується, мати йому нічого не купує, школу не відвідує.
Також судом встановлено, що 28 серпня 2014 року ОСОБА_2 написала нотаріально посвідчену заяву про згоду на те, щоб ОСОБА_1 була залучена до виховання її сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та, щоб вона вирішувала всі фінансові, матеріальні та моральні питання, повязані з його вихованням (а.с.14).
Органом опіки та піклування в особі Верхньодніпровської районної державної адміністрації 24 квітня 2017 року зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані турбуватися про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обовязки утримувати дітей до досягнення повноліття.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сімї якої проживає дитина.
Дослідженими у справі доказами, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, встановлено, що ОСОБА_2 свідомо не виконує своїх батьківських обовязків, не займається вихованням, утриманням, лікуванням своєї малолітньої дитини, що, на думку суду, слід розцінювати як підставу для позбавлення її батьківських прав. Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем надано не було. А тому позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.
Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує обовязки по утриманню своєї дитини, добровільно допомогу на його утримання не надає.
Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вони позбавлені батьківських прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у виді частки від її заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 640 грн. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 164, 166, 181 - 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10,11, 88, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо її малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) аліменти на дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) понесені нею судові витрати в сумі 640 грн.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати Заводському відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області для виконання.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко