У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровської області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Індустріальний РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області), Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровське МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровської області (далі - ГУ ДКС України в

Дніпропетровській області), прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування, посилаючись на те, що 25 грудня 2014 року у складському приміщенні, яке використовується ним в господарській діяльності, а саме: для зберігання алкогольних, слабоалкогольних та безалкогольних напоїв, було проведено обшук, під час якого, крім іншого, були вилучені алкогольні напої. 20 квітня 2015 року частина вилученого майна була повернута, інша продукція, пред'явлена для повернення, у загальній кількості - 40 пляшок, була пошкоджена та непридатна для використання, вартість такої продукції складає 2 676 грн 93 коп., які позивач, уточнивши позовні вимоги, просив відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 9 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 9 травня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначення розміру завданої позивачу шкоди під час проведення слідчих дій належить до компетенції інших органів, а не суду, а відтак справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судом установлено, що 28 листопада 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0004006, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, за фактом грубого порушення ОСОБА_3 законодавства про працю, що виразилося у фактичному допуску працівників до роботи без офіційного оформлення відповідно до вимог трудового законодавства України.

16 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за

№ 0004089, за ознаками злочину, передбаченого

ч. 3 ст. 204 КК України, за фактом незаконного виготовлення та зберігання

ОСОБА_3 підакцизних товарів.

На підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року було проведено обшук нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що належать відкритому акціонерному товариству «Дніпропетровський Холодокомбінат».

Під час обшуку, проведеного 25 грудня 2014 року, було вилучено алкогольні напої, а саме: горілка торгової марки «Nemiroff» у кількості

58 пляшок.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 4 квітня 2015 року та ухвалою цього ж суду від 22 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні вилученого майна, а саме: продукції

торгової марки «Nemiroff», яка була вилучена під час обшуку 25 грудня

2014 року.

20 квітня 2015 року представнику позивача було повернуто частину вилученого при обшуку майна, інша частина, пред'явлена для повернення, останнім прийнята не була, як зазначено у розписці, у зв'язку з пошкодження та закінченням строку придатності.

Згідно з даними інформаційної довідки, 4 травня 2015 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого

ч. 3 ст. 204 КК України, за фактом незаконного виготовлення та зберігання

ОСОБА_3 підакцизних товарів, закрито на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

У частині 2 ст. 16 ЦК Українивстановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, в тому числі, належать і відшкодування шкоди.

Положеннями ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежуютьправа громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведенняоперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадовихосіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода (ст. 3 Закону).

Частинами 2, 3, 4 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі, його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.

При цьому у п. 14 підп. підп. 1-3, 11-16 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, роз'яснено, що відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.

Пересилка або доставка майна провадиться також за рахунок цих органів.

У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.

У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу.

Із зазначеною вимогою до вказаних органів громадянин має право звернутися протягом шести місяців після направлення йому повідомлення.

Розгляд такої вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п. 12 Положення.

Вимога громадянина до фінансового органу також розглядається в місячний термін з дня його звернення.

Постанова органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може бути оскаржена громадянином відповідному прокуророві.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди (або вартості вилученого майна), завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Зазначений висновок також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2089цс15, яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що питання встановлення розміру відшкодування вартості майна, знищеного, втраченого або пошкодженого під час проведення слідчих дій, віднесено до компетенції цих органів, які проводили такі дії, а не до компетенції суду, дійшов обґрунтованого висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України закрив провадження у справі.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик