Справа №720/828/17-ц
Провадження: 2/720/547/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А. за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.,

сторін по справі: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

- про визнання права власності на спадкове майно, суд, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області по вул. Л. Кобилиці, 12 розташовано дворогосподарство, яке в період з 01.07.1990 по 15.04.1991 роки відносилося до категорії колгоспний двір та в ньому на той період була прописана та проживала ОСОБА_4.

Тобто, право на дане нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства належало одноособово ОСОБА_4.

При житті ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла позивачці ОСОБА_2 все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом буде матиме право.

17 листопада 2006 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області та на земельну частку (пай).

Позивачка ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за складеним заповітом, спадкоємницею за законом є дочка померлої ОСОБА_4, відповідачка по справі ОСОБА_3, яка спадщину не прийняла та на неї не претендує.

Позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті бабусі, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

27 квітня 2007 року ОСОБА_2 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), однак в отриманні свідоцтва про право на спадкове домоволодіння нотаріус відмовила їй у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Таким чином оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе.

Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташовані по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району після смерті 17 листопада 2006 року ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні не зявилася, але подала до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі з проханням справу розглянути у її відсутності.

Суд вислухавши думку представника позивачки та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідачки та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є обєктом права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріалами справи судом встановлено, що господарство по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області станом на 1990 1991 роки відносилось до категорії колгоспного двору, та в ньому на той період була прописана та проживала ОСОБА_4, про що свідчить довідка №429 від 14 березня 2017 року видана Ванчиковецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області.

Тобто, право на дане нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства належало одноособово ОСОБА_4.

При житті спадкодавець ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2, який був зареєстрований в реєстрі за №154 і посвідчений секретарем сільської ради с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області, відповідно до якого спадкодавець, заповіла позивачу все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом буде матиме право.

17 листопада 2006 року у віці 86 років померла ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-МИ №024195 від 18 листопада 2006 року про що складений відповідний актовий запис № 48.

Позивачка своєчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою №430 від 14 березня 2017 року виданою Ванчиковецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається із заяви від 27 квітня 2007 року поданої до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_2 прийняла спадкове майно після смерті 17 листопада 2006 року ОСОБА_4.

24 травня 2007 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті 17 листопада 2006 року ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі за №1510 згідно якого спадщина на яку видано свідоцтво складаються з права на земельну частку (пай) у розмірі, 2,42 в умовних кадастрових гектарах землі, яка перебуває у колективній власності обєднання селянських господарств ім.. «Ленінський шлях», що знаходиться в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області.

Постановою нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори від 23 лютого 2017 року позивачці ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З листа начальника Новоселицького КБТІ № 52 від 07 лютого 2017 року вбачається, що станом на 07 лютого 2017 року за ОСОБА_4 право приватної власності на нерухоме майно по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області не зареєстроване.

Згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданий Новоселицьким КБТІ 07 лютого 2017 року на замовлення ОСОБА_2 дане дворогосподарство складається із житлового будинку літер А, вбиральні літер Е, колодязь №1, огорожі №2-3, вигрібна яма №4 .

Згідно з ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи те, що право власності на спірний житловий будинок не визначено, але воно зареєстровано органом місцевого самоврядування, визначена адресна частина, позивачка своєчасно прийняв спадщину, відповідачка визнала позов в повному обсязі, що не суперечить закону і встановленим обставинам по справі, тому суд дійшов висновку про визнання права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок по вул. Л. Кобилиці, 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району після смерті 17 листопада 2006 року ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,208-218, 273 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1268, 1270 ЦК України

вирішив:

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1 право власності на житловий будинок літер А, вбиральні літер Е, колодязь №1, огорожи №2-3, вигрібна яма №4 розташовані по вул.. Л. Кобилиці 12 в с. Ванчиківці Новоселицького району після смерті 17.11.2006 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.