Провадження №2/485/397/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2,

представника Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) і виділення її в натурі на місцевості,

встановив:

13 липня 2017 року ОСОБА_1 заявила позовні вимоги до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області і просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) з земель колективної власності по КСП "Поляна" Снігурівського району Миколаївської області площею 11.25 умовних кадастрових гектарів вартістю 43163грн. з виділенням земельної ділянки в натурі на місцевості. На обґрунтування заяви позивачка вказала, що на час отримання КСП "Поляна" державного акту на право колективної власності на землю являлася членом сільгосппідприємства та була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства у додатку 1 до державного акта. У видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено керівництвом сільгосппідприємства. Вважаючи таку відмову законною, за її оскарженням не зверталася. Про порушення права на земельну частку (пай) дізналася у 2016 році за звернення до Відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.

Представник Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області заявила про застосування судом позовної давності до заявлених позовних вимог та з вказаної підстави просила у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що 02 листопада 1995 року колективне сільськогосподарське підприємство "Поляна" отримало державний акт на право колективної власності на землю відповідно до рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 27 жовтня 1995 року.

Згідно додатку 1 до державного акта, ОСОБА_1 було включено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства за №21.

По записам трудової книжки серії БТ-ІІ №1739270 на ім"я ОСОБА_1, позивачка працювала з березня 1992 року до лютого 1996 року у вказаному сільгосппідприємстві дояркою, що підтверджує її членство в КСП "Поляна" на час отримання останнім державного акта на право колективної власності на землю (а.с.5-7).

Відповідно до п.2 Указу Президента України Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7, передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, позивачка набула права на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві "Поляна".

Згідно довідки начальника відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області від 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні КСП "Поляна" не отримувала. Розмір земельної частки (паю) по КСП "Поляна" складає 11,25 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) становить 43163грн., без урахування коефіцієнтів індексації (а.с.11).

При цьому, представник відповідача заявила про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

За вказаною обставиною суд зазначає наступне.

У ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, що відповідає змісту ч.4 ст.267 ЦК України.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Сторона позивачки, в порядку ч.5 ст.267 ЦК України, просила суд визнати поважною причиною пропущення позовної давності необізнаність позивачки щодо наявного права на земельну частку (пай).

За правовою позицією ВСУ у справі за №6-2469цс16, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позивачка, доводячи той факт, що вона не знала і не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, послалася на відмову у видачі сертифікату на земельну частку (пай) від керівництва сільгосппідприємства, але доказів вказаному не надала. За тим, що події мали місце більше двадцяти років тому, встановити докази, а також їх достовірність і повноту із плином часу представляється сумнівним.

На зворот, представник відповідача довела, що інформацію про порушення своїх прав позивачка могла отримати раніше, оскільки на час отримання КСП "Поляна" державного акта на право колективної власності на землю, розпаювання земель постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 та працювала у сільгосппідприємстві, даних про виключення її з членів КСП "Поляна" не має. Суд дослідив Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Снігурівською райдержадміністрацією, з якої слідує, що сертифікати на земельну частку (пай) у 1996 року, а у наступному і державні акти на право на земельну ділянку отримали члени сім"ї ОСОБА_1 - батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, сестри ОСОБА_6, ОСОБА_7 і позивачка мала доступ до отримання необхідної інформації.

На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову у позові за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) і виділення її в натурі на місцевості відмовити за спливом позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками процесу до Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя