АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/2087/16-ц Головуючий суддя І інстанції Кононихіна Н. Ю.
Провадження № 22-ц/790/1271/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Виробничого підприємства «Харківполімернитка» товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року Виробниче підприємств «Харківполімернитка» товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що підприємству належить 25/100 частина, ОСОБА_1 - 32/100 частин нерухомого майна, яке складається з адміністративного корпусу А-2 площею 876 _ кв.м., боксу Б площею 843,30 кв.м., боксу В площею 552,20 кв.м., складу площею 104 кв.м, прохідної Д площею 39,6 кв.м., АЗС Е, АЗС 3, огорожі №1-№2 за адресою АДРЕСА_1

У 2008 році ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво прибудови літ. В-1, яка складається з приміщень 1-8 площею 64,7 кв.м. та 1-9 площею 4,3 кв.м., внаслідок чого загальна площа цеху складає 621,2 кв.м., складу літ.-И площею 109,6 кв.м. розміром 6,65x6,7м.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на зазначені приміщення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинно збудоване майно відмовлено.

01 грудня 2011 року між підприємством та Малоданилівською селищною радою укладено договір оренди спільної неподільної земельної ділянки загальною площею 0,9632 га.

Рішенням господарського суду Харківської області, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2012 року зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки площею 0,9632 га по АДРЕСА_1., який існував до будівництва на ній прибудови літ. «В-1», яка складається з приміщень 1-8 площею ,7 кв. м. та 1-9 площею 4,3 кв. м., складу літ "И" площею 109,6 кв. м. розміром 16,65x6,7м; знести прибудову літ. "В-1", яка складається з приміщень 1-8 площею 64,7 кв. м. та 1-9 площею 4,3 кв. м., складу літ "И" площею 109,6 кв. м. розміром 16,65x6,7 м. та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

На підставі рішення суду підприємством отримано наказ господарського суду та пред'явлено його до виконання ВДВС Дергачівського РУЮ.

18 червня 2013 року державний виконавець ВДВС Дергачівського РУЮ повідомив, що ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та заявою до ВДВС про зупинення виконавчого провадження.Заяву мотивовано тим, що ним та ФОП ОСОБА_2 03 червня 2013 року підписано угоду про погашення боргу, відповідно якого ОСОБА_1 нібито передав ФОП ОСОБА_2, в рахунок заборгованості все належне йому нерухоме майно, у складі якого також містяться самочинно побудовані споруди, що підлягають знесенню.

У зв'язку із зазначеним державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ зупинено виконавче провадження.

До теперішнього часу ОСОБА_1 з метою затягування розгляду заяви про заміну вибулої сторони, неодноразово подає касаційні скарги на рішення господарського суду Харківської області, у прийняті яких відмовлено у зв'язку з пропуском строку на їх подання та відсутністю підстав для його поновлення.

Вважає, що 03 червня 2016 року угоду підписано лише з метою зупинення виконавчого провадження. Реальні наслідки зазначені в угоді не настали.

Просить визнати недійсною угоду про погашення боргу від 03 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та стягнути судові витрати.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описку від 10 січня 2017 року позов ВП «Харківполімернитка» ТОВ задоволено. Визнано недійсною угоду про погашення боргу від 03 червня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що права або інтереси позивача внаслідок укладення ним угоди з ФОП ОСОБА_2 жодним чином порушені не були, оскільки ВП «Полімернитка» ТОВ стороною угоди від 03 червня 2013 про погашення боргу не був, прав або обов'язків у зв'язку із її укладенням не набував та не позбавлявся.

Вказує, що зупинення виконання рішення суду зумовлене не фактом укладання угоди, а постановою державного виконавця, який зупинив виконавче провадження. Ця постанова не оскаржена та не скасована.

Звертає увагу, що оспорювана угода залишалася частково невиконаною станом на час розгляду справ по суті лише тому, що його частка в нерухомому майні в натурі не виділена. У 2015 році ним заявлено позов про визначення частки у спільному майні за адресою: АДРЕСА_1 виділення в натурі та визнання права власності.

Наполягає, що його дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, які нададуть можливість виконати укладену з ОСОБА_2 угоду щодо погашення боргу за рахунок нерухомого майна, посвідчити її у нотаріальному порядку та зареєструвати перехід права власності на нерухоме майно.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ВП «Харківполімернитка» ТОВ, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, підписано угоду про погашення боргу 03.06.2013р. лише з метою зупинення виконавчого провадження, реальні наслідки зазначені в угоді - не настали. У зв'язку із чим суд першої інстанції, посилаючись на ч. 2 ст. 234 ЦК України, визнав угоду недійсною.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно свідоцтва на право власності від 13.04.2004 р., виданого Малоданилівською селищною радою, ВП «Харківполімернитка» ТОВ належить на праві власності 25/100 частин нерухомого майна, яке складається з адміністративного корпусу А-2 площею 876 в м., боксу Б площею 843,30 кв.м., боксу В площею 552,20 кв.м., складу площею 104 кв.м., прохідної Д площею 39,6 кв.м., АЗС Е, АЗС 3, огорожі №1-№2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

20/100 частин нерухомого майна за адресою: Харківська область, Дергачівський район, АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 12.04.16 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єнінгою Л. В., за реєстром № 181 .

19/100 частин нерухомого майна за адресою: Харківська область, Дергачівський район, АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 02.09.09 року,посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_6

4/100 частини вказаного спірного нерухомого майна за адресою: Харківська область, Дергачівський район, АДРЕСА_1, належить на праві власності ТОВ «АТП-2029» .

32/ 100 частин нерухомого майна за адресою: Харківська область, Дергачівський район, АДРЕСА_1, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, що підтверджується витягом з реєстру прав власності від 06.03.2012р.,14.04.16 року та рішенням виконкому Малоданилівської селищної ради від 18.09.2012 року

У 2008 році ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво прибудови літ. В-1, яка складається з приміщень 1-8 площею 64,7 кв.м. та 1-9 площею 4,3 кв.м., внаслідок чого загальна площа цеху складає 621,2 кв.м., складу літ.-И площею 109,6 кв.м. розміром - 16,65x6,7м.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27.10.2010р. за ОСОБА_1 було визнано право власності на зазначені приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2011р. зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинно збудоване майно відмовлено.

01 грудня 2011р. ВП «Харківполімернитка» ТОВ та Малоданилівською селищною радою на підставі рішення Малоданилівської селищної ради від 16.06.2006р. укладено договір оренди землі, а саме спільної неподільної земельної ділянки загальною площею 0,9632 га, в тому числі забудовані землі 0,9632 га. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1.

Договір оренди землі зареєстрований в управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 24 лютого 2012р. за №00313.

Відповідно п.4 Договору оренди землі встановлено, що на земельній ділянці знаходяться виробничі приміщення, 25/ 100 частини яких перебуває у власності ВП «Харківполімернитка» ТОВ.

З метою захисту порушених прав ВП «Харківполімернитка»ТОВ звернулось до господарського суду Харківської області, яким 21 листопада 2012 року постановлено рішення у справі 5023/4734/12, залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2013р., та зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки площею 0,9632 га по АДРЕСА_1, що перебуває в користуванні ВП "Харківполімернитка" ТОВ на підставі Дговору оренди землі, підписаного 01 грудня 2011р. та укладеного 24 лютого 2012 р., та знести прибудову літ.-В-1,яка складається з приміщень 1-8 площею 64,7 м.кв., та приміщення 1-9 площею 4,3 кв. м., складу літ "И" площею 109,6 кв. м. розміром 16,65x6,7м.

Після набуття рішенням законної сили, ВП «Харківполімернитка» ТОВ отримало та пред'явило для примусового виконання наказ, виданий господарським судом.

Наказ прийнято для виконання державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ.

18.06.2013р. державний виконавець ВДВС Дергачівського РУЮ повідомив, що ФОП ОСОБА_1. звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та заявою до ВДВС Дергачівського РУЮ про зупинення виконавчого провадження.

Заяву ФОП ОСОБА_1 мотивовано тим, що ним та ФОП ОСОБА_2. 0.06.2013р. підписано угоду про погашення боргу, відповідно якого ОСОБА_1 нібито передав ФОП ОСОБА_2 в рахунок заборгованості, яка виникла перед ФОП ОСОБА_7, все належне йому нерухоме майно, у складі якого також містяться самочинно побудовані споруди, що підлягають знесенню.

Матеріали справи містять угоду про погашення боргу від 03.03.2013 року підписану ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_2, за умовами якої боржник визнає і пдтверджує свій борг на користь кредитора станом на день укладання цієї угоди в сумі 1 400 000, 00 грн. на погашення цього боргу боржник передає кредитору належне йому на правах власності нижеперечислене майно: а) верстати та обладнання згідно переліку, що є невід'ємною частиною цього договору, б) частку 32/ 100 у спільній частковій власності на об'єкт нерухомості загальною прощею 2755,90 кв. м., що розташований на земельній ділянці державного фонд уі складається з об'єктів Адміністративний корпус літ «А2» площею 876 кв.м., Бокс та частина механічного цеху літ «Б», загальна плоша 928,70 кв.м., склад літ «Г», загальна площа 104, 0 кв.м., прохідної літ «Д» загальна площа 39,6 кв.м., заготовчий цех, літ «Н», загальна площа 186, 40 кв. м. , АЗС , літ «Є», Навіс, літ «І», огорожа № 1 №2 частка у нерухомому майні належить боржнику згідно свідоцтва про право власності на майно від 18.09.2012 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради № 124 від 18.09.2012 року.

Зазначена угода про погашення боргу від 03.06.2013 року нотаріально не посвідчена.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що угода в частині передачі у власність ОСОБА_2 верстатів та обладнання не стосується прав та обов'язків позивача.

Згідно з частиною 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 3 статті 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 657 ПК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Із роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Таким чином, оскільки оспорюваний договір в частині відчуження нерухомого майна не є нотаріально посвідченим, то в силу ч. 2 ст. 220 ЦПК України такий договір, є нікчемним.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За таких обставин, оскільки оспорюваний правочин є нікчемним, у задоволенні позову про визнання угоди недійсною в частині відчуження нерухомого майна необхідно відмовити.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Виробничого підприємства «Харківполімернитка» товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова