АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/1555/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/790/148/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Кружиліної О.А., Піддубного Р.М.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Банк) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав кредит в іноземній валюті в розмірі 30 000, доларів США на строк до 26 грудня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних.

Відповідно до умов Договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 390 дол. США до 26 числа кожного місяця.

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором, 26 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № П-0, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 всіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

З січня 2014 року ОСОБА_1 не здійснює платежі на погашення кредиту та процентів, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

Умовами договору передбачено право дострокової вимоги кредитних коштів в разі порушення Позичальником умов кредиту, а також додатково до встановленої процентної ставки пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

В ході судового розгляду ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово уточнював позовні вимоги.

Станом на 11 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить: 24 985, 08 дол. США, з яких: 19 550, 30 дол. США - заборгованість за кредитом, в тому числі 6 124, 58 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом та 13 425, 72 дол. США - заборгованість по кредиту; 5 434, 78 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеня в сумі 104 969, 09 грн., з яких: 56 607, 36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 48 361, 73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26 грудня 2007 року у сумі 24 985,08 дол. США, пеню -104 969, 09 грн. та судовий збір в сумі 11 179 грн., по 5 590, 00 грн. з кожного.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що 26 грудня 2007 року між нею та позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту. Проте, оскільки позивачем не надані оригінали договору № 1 від 17 грудня 2012 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та «Агенцією з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М», то примусове стягнення заборгованості за кредитним договором було передано позивачем вказаній юридичній особі. Згідно оригіналу довіреності на представництво інтересів позивача ОСОБА_3, яка діяла з обмеженими повноваженнями, вона не мала права підписувати розрахунок заборгованості та подавати позов до суду. Її особу судом не встановлено, а підписант довіреностей представників банку - директор з питань простроченої заборгованості та розвитку продуктів споживчого кредитування ОСОБА_4 не розумів змісту підписаних ним довіреностей, оскільки відсутня позначка про підтвердження перекладу цих довіреностей. Надана суду виписка за кредитним договором не є підтвердженням того, що кредитний договір знаходиться на балансі позивача, оскільки номер кредитного договору у Виписці та в самому договорі різняться - 000 та 0; її заборгованість відповідно умовам Кредитного договору повинна відображатись на рахунку НОМЕР_2, але в зазначеній виписці цей рахунок не відображається. Не відповідає Плану рахунків згідно умовам Договору й рахунок, на який зараховувалися кредитні кошти, оскільки на ньому повинні враховуватись кошти овердрафту, а не споживчого кредиту. Ставить під сумнів достовірність цієї Виписки, оскільки судом не встановлено повноваження особи, що її підписала, а також оригінал договору, який дала на огляд представник банку з копією, яка знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Зазначив, що внаслідок підписання Додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2007 року, у якій були оговорені додаткові збільшення зобов'язань, а саме - додання пунктом 1.1. вказаної додаткової угоди «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту» у вигляді додатку № 1 до кредитного договору; додання пунктом 1.2 додаткової угоди додатку № 2 до кредитного договору «Тарифи банку»; можливість збільшення процентної ставки за кредитним договором в разі виникнення обставин, передбачених п/п а), б), г) пункту 5.2 кредитного договору в той час, як даний пункт ніяких підпунктів не має; доповнення пункту 7.5 кредитного договору абзацом щодо ознайомлення позичальника з тарифами банку на розрахунково-касове обслуговування в той час, як кредитний договір пункту 7.5 не містить; сплатою відповідачкою суми 2272,5 грн. в день отримання кредиту, що на момент сплати було еквівалентом 450 доларів США, тобто сума кредитного зобов'язання як ОСОБА_1 так і його, як поручителя, була збільшена на 1,5 %. Позивачем пропущені строки позовної давності. Кредитор протягом шести місяців з дня настання виконання зобов'язання не висунув вимог до поручителя. Також мало місце розголошення позивачем банківської таємниці. Просить вважать договір поруки припиненим.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26 грудня 2007 року в сумі 24985,08 дол. США а також пеню в сумі 104 969,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 11 179,99 грн. по 5 590 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначають, що судом не перевірено належним чином повноваження представників ПАТ «УкрСиббанк». які подавали позовні заяви та які приймали участь у справі; не встановлено наявність оригінальних примірників та відповідність копій, наданих до суду, договору кредиту від 26 грудня 2007 року та Договору про надання послуг № 1 від 17 вересня 2012 року та долучених розрахунків оригіналам. Самі розрахунки перевірено не було.

Кредит передано компанії «Дельта М» ще у 2012 році та право вимоги належить саме цій компанії. Твердження, що кредит перебуває на балансі ПАТ «УкрСиббанк» не підтверджено, надані розрахунки не є доказом даного факту.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців станом на 17 грудня 2015 року ОСОБА_4 не є уповноваженим представляти юридичну особу ПАТ «УкрСиббанк» у правовідносинах з третіми особами та не є підписантом.

Надані до суду копії ліцензій від 2011 року завірені не уповноважною особою, відповідних ліцензій від 2007 та 2015 років у справі немає.

Договір на видачу споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року укладено з АКІБ «УкрСиббанк», а не з ПАТ «УкрСиббанк».

У зв'язку з сумнівами у справжності наданого оригіналу договору, нею було заявлено клопотання про призначення судової експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено з посиланням на те, що по справі зібрано достатньо доказів.

Суд фактично прийняв рішення у справі до розгляду її по суті та дослідження доказів.

Право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року позивачем не підтверджено, оскільки справжність договору не встановлено, висновком експерта не підтверджено, відсутністі виписки по рахунку № НОМЕР_2, заяви про видачу готівки, меморіального ордеру на отримання готівки, ордерів на внесення готівки позичальником за підписом позичальника, надання різних примірників Договору про надання споживчого кредиту, різні розрахунків без детального зазначення відповідно до пунктів договору.

Будь-які первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту отримання грошових коштів в матеріалах справи відсутні, належних доказів передачі коштів від банку до позичальника суду не надано.

Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження сплати судового збору. Доручення від 05 серпня 2015 року та від 12 квітня 2016 року не відповідають вимогам до касових документів.

Документи на підтвердження видачі кредиту знищені у зв'язку із закінченням строків зберігання. Проте, Постановою Правління НБУ № 601 від 08 грудня 2004 року зі змінами від 29.11.2010 року, визначено, що знищенню дані документи підлягають не раніше ніж через п'ять років після повного погашення кредиту. Вважає, що якщо банком знищено первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує факт отримання грошових коштів та повернення споживчого кредиту, це свідчить про повне виконання обов'язків по споживчому кредиту.

З урахуванням розміру процентної ставки 11,7% річних аннуїтетний платіж складає 388,60 доларів США, що суперечить умовам Договору. З урахуванням розміру аннуїтетного платежу 390,00 доларів США, фактичний розмір процентної ставки складає 11,74% річних

Банком на прострочену суму основного боргу застосовано підвищену процентну ставку в розмірі 23,4% річних, тобто фактично розмір процентної ставки банком збільшено вдвічі, що не відповідає умовам Договору.

Зазначає, що Банк повинен провести відповідні коригування та перерахунки боргу, оскільки суму грошових коштів 2272,50 грн., що еквівалентно 450 дол. США було зараховано 26 грудня 2007 року на рахунок НОМЕР_3 та без її дозволу та розпорядження списано в погашення необумовленної Договором комісії.

Також, за Договором про надання споживчого кредиту виявлено безпідставне нарахування пені/штраф по кредитним операціям (прог) 02 березня 2016 року - 15 операцій за один день, якими нарахована сума 104360,86 грн., застосовуючи відсотки, не передбачені договором, а саме: 44%, 54%, 60%.

Покладання на позичальника всього навантаження наслідків девальвації гривні нє є правомірним та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, Додатками та додатковими угодами обсяг відповідальності збільшено, що є підставою для припинення договору поруки.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов Банком надано кредит в іноземній валюті в розмірі 30 000 доларів США зі строком повернення 26 грудня 2019 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних.

Відповідно до умов Договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 390, 00 дол. США 26 числа кожного місяця.

26 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № П-0, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 всіх зобов'язань за кредитним договором.

Умови договору Банком виконано та надано ОСОБА_1 кредит у сумі 30000 доларів США.

ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконуються, у зв'язку з чим станом на 11 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить: 24 985 дол. США, з яких:

-19 550, 30 дол. США - заборгованість за кредитом, в тому числі:

6 124, 58 дол. США - прострочена заборгованість за наданим кредитом

13 425, 72 дол. США - заборгованість за наданим кредитом;

-5 434,78 дол. США - заборгованість про процентам за користування кредитом,

а також пеня в сумі 104 969, 09 грн., з яких:

-56 607, 36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом,

-48 361, 73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Згідно зі ст.ст. 1054, 626, 629, 525, 526 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що заборгованість за кредитним договором наявна та вона підлягає стягненню з відповідачів.

Посилання ОСОБА_1, що позов подано до суду не уповноваженим представником Банку -безпідставне.

Як вбачається з матеріалів справи 17 вересня 2012 року між AT «УкрСиббанк» і ТОВ «Агенцією з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М» укладено договір № 1 про надання послуг, відповідно до якого Банк надав право на супровід заходів з примусового стягнення заборгованості з боржників за кредитними договорами.

З тексту довіреності вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» уповноважує ТОВ «Агенцією з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М» в особі ОСОБА_3 представляти інтереси саме Банку в усіх без винятку судах, включаючи право подавати та підписувати позовні заяви.

Відповідно до статті 244,246 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Повноваження представника ОСОБА_6 та повноваження представника ОСОБА_7 під час розгляду справи було підтверджено відповідними довіреностями.

Довіреності представників оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, у встановленому законом порядку скасовані не були.

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не спростовано. Згідно копії меморіального ордеру № НОМЕР_1 від 26 грудня 2007 року, який є первісним бухгалтерським документом, кредитні кошти були зараховані на власний поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4.

Підпис клієнта на меморіальному ордері не передбачений ні нормативно-правовими актами НБУ, ні внутрішніми наказами банку. Документом, за яким ОСОБА_1 отримала з власного поточного рахунку № НОМЕР_4 кошти в сумі 30 000 дол. США є заява на видачу готівки № 45 від 26 грудня 2007 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримано 26 грудня 2007 року 30 000 дол. США.

Посилання ОСОБА_1 щодо знищення документів, які підтверджують надання кредиту, а тому її кредит є таким, що погашений- безпідставне і судовою колегією не приймається; доказів цьому не надано.

Щодо умов договору та розрахунку заборгованості, то колегія виходить з наступного.

Обставини щодо відповідності умов договору вимогам чинного законодавства вже були предметом судового розгляду та рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області та Вищим спеціалізованим судом з розгляду кримінальних і цивільних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними: договору про видачу споживчого кредиту № 0 від 26 грудня 2007 року; договору іпотеки від 26 грудня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; визнання недійсним договору поруки № П-0 від 26 грудня 2007 року.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони кредитного договору погодили всі його умови, підписавши його. ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконувала свої зобов'язання за ним та вносила кошти на погашення кредиту Банку.

Розмір аннуїтентних платежів, відсотків за користування кредитом та порядок нарахування штрафних санкцій у випадку порушення зобов'язань передбачено умовами договору.

Згідно з п.8.1 кредитного договору у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині несплати чергового аннуїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому, ніж передбачено цим договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми, збільшеної на 11,7%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу. Таким чином, процентна ставка за кредитним договором в односторонньому порядку не збільшувалася.

Банком надано детальний розрахунок заборгованості щодо нарахування відсотків та пені, яку розраховано у національній валюті України з 12 квітня 2015 року по 11 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Даний розрахунок відповідачкою не спростовано. Свого розрахунку заборгованості у відповідності до вимог 10,60 ЦПК України ОСОБА_1 не надано.

Щодо посилання ОСОБА_2 на сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до нього як до поручителя, колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у справі за № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року.

Розділом 12-м кредитного договору передбачений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку в разі порушення позичальником кредитної дисципліни, а саме - термін кредиту вважається таким, що настав, якщо: позичальник протягом 31 дня від дня одержання від банку відповідної вимоги не усунув порушень умов кредитного договору; на 41 день від дня направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту в разі неотримання ним цієї вимоги з підстави зміни адреси або з інших причин.

Ставлячи питання про припинення поруки представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що початок спливу строку з грудня 2013 року.

Однак, з наданого розрахунку вбачається, і це не спростовується відповідачкою, що кошти нею сплачувалися включно і у січні 2015 року, а з позовом Банк звернувся до суду у березні 2015 року.

Пояснення ОСОБА_1, що кошти нею сплачувалися не в повному обсязі, що свідчить про припинення поруки -безпідставне.

Обґрунтовано стягнуто судом і заборгованість саме в доларах США, оскільки з наданих документів вбачається, що кошти ОСОБА_1 надавалися саме в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: