Номер провадження: 22-ц/785/4734/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року,-

встановила:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат за період навчання і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2009 р. відповідача зараховано до складу курсантів ОДУВС, поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання. Після закінчення ВУЗу відповідач отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 21.11.2014р. № 824 о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. «ж» ст.64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

Позивач посилався на те ,що відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію» та п.3 Договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 08.09.2009 року, укладеного між ОДУВС та відповідачем, останній зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням.

Згідно з розрахунком фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_2, загальні витрати на утримання складають 47813,37 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 фактичні виплати, пов'язані з його навчанням в сумі 47813,37 грн. .

Представник позивача - Ковальова К.М. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти позову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року позовна заява Одеського державного університету внутрішніх справ задоволена.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Держказначейська служба України, м.Київ, МФО 820172,) витрати на навчання в сумі 47813,37 грн.. та судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_3, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню , а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,що 10.08.2009 року ОСОБА_2 був зарахований до числа курсантів ОДУВС та прийнятий на службу в ОВС , був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення ,з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 10.08.2009 року № 124 0/с.

При зарахуванні відповідача до Одеського державного університету внутрішніх справ між Одеським ДУВС ,Головним управлінням МВС України в Одеській області та ОСОБА_2 був укладений трьохсторонній договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с.17-20).

Відповідно до п.2.1.3 договору Одеський державний університет внутрішніх справ (виконавець) зобов'язався забезпечити ОСОБА_2 харчуванням,речовим майном та грошовим утриманням за нормами,затвердженими нормативно-правовими актами МВС України .

Відповідно до п.2.3.5 Договору ОСОБА_2 зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п.2.3.6 Договору сторони передбачили ,що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами ,передбаченими пунктом 3 цього договору ,відшкодувати фактичні витрати,пов'язані з утриманням навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п.3.2 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, відповідачу ОСОБА_2, особисто було відомо про необхідність відпрацювати не менше трьох років після закінчення навчального закладу в ОВС та можливі наслідки у разі не дотримання зазначеного зобов'язання.

Наказом № 92 о/с від 29.06.2013 року лейтенанта міліції відповідача ОСОБА_2, було відраховано зі складу курсантів та відряджено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Одеській області (а. с. 4).

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області №824 о/с від 21.11.2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням за п. 64 «ж» (а. с. 16).

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС ,які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням ,через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати,пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку ,установленому Кабінетом Міністрів України . У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як передбачено п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», яка діяла на момент вступу ОСОБА_2 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 01.03.2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Спільним наказом Міністерства оборони України ,Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, адміністрації державної прикордонної служби України, управління державної охорони України ,служби безпеки України N 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130 « Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» затверджений Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_2, всього за час навчання було витрачено 47813,37 грн. ,що підтверджується розрахунком ,особовим рахунком працівника за 2010 рік, за січень-лютий 2013 року довідкою витрат на продовольче забезпечення з 01.09.2009 року по 29.06.2013 р.,розрахунком комунальних послуг,довідкою про суми коштів ,які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_2, з яким ОСОБА_2 був ознайомлений особисто та не заперечував (а.с.23-35).

Матеріали справи не містять,а відповідачем ОСОБА_2 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази у спростування витрат на які посилається позивач.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що Одеській державний університет внутрішніх справ є неналежним позивачем ,оскільки Університет відповідно до статуту та ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність МВС України» є структурним підрозділом МВС України та є розпорядником бюджетних коштів .ОДУВСУ є вищим навчальним закладом МВС України фінансування його здійснюється за рахунок коштів державного бюджету ,призначених для фінансування МВС України ,а тому є належним позивачем.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що рішення ухвалено у відсутності третьої особи ,оскільки такий довід не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОДУМВС не пропонувало ОСОБА_2 інші посади для проходження служби та відсутня відмова відповідача від подальшого проходження служби на посадах ОВС, оскільки ОСОБА_2 був звільнений з органів ВСУ за власним бажанням.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що до позовної заяви не надані докази отримання безпосередньо ОСОБА_2 матеріальних цінностей та послуг ,що призвели до витрат позивачем, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи . Витрати позивача на утримання ОСОБА_2 на час його навчання у вищому закладі підтверджується розрахунком фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_2, підтверджується розрахунком ,особовим рахунком працівника за 2010 рік, за січень-лютий 2013 року довідкою витрат на продовольче забезпечення з 01.09.2009 року по 29.06.2013 р.,розрахунком комунальних послуг,довідкою про суми коштів ,які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_2, з яким ОСОБА_2 був ознайомлений особисто та не заперечував (а.с.23-35).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОСОБА_2 постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ,що на думку апелянта спростовує користування ним комунальними послугами, які надавалися позивачем не заслуговують на увагу, оскільки університет забезпечив ОСОБА_2 харчуванням, послугами з надання електроенергії, теплопостачанням, водовідведенням та водопостачанням. Нормативно-правовими актами ,якими врегульовані питання навчання ,проходження служби в органах внутрішніх справ колишніми курсантами вищих навчальних закладів МВС України ,не передбачено проживання курсантів поза межами гуртожитку ВНЗ. Наявність реєстрації ОСОБА_2 не спростовує той факт,що ОСОБА_2 на протязі навчання в університеті не проживав у гуртожитку університету та не користувався комунальними послугами ..

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова