Справа № 349/470/17
Провадження № 2/349/318/17
У Х В А Л А

26 квітня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

У судове засідання, призначене на 26 квітня 2017 року позивач, представник порзивача не прибули. Направили на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у їх відсутності.

Представник відповідача направив на адресу суду клопотання про направлення справи за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, оскільки місцезнаходження ТОВ "Автотехнікс Україна" - м.Київ, вул.Німанська, 10-А, оф.29 - Печерський район м.Києва.

Відповідно до вимог ч.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року регулює відносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 24 вищезазначеного закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року, оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Крім того, позивач звернувся до суду із даним позовом і при визначенні підсудності посилався на ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що провадження по справі відкрито без порушення правил підсудності, підстав для передачі справи на розгляд Печерського районного суду м.Києва немає, а тому в задоволенні кдлопотання слід відмовити.

В ухвалі судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 06.10.2010, № 6-25488св10 дано роз'яснення щодо можливості оскарження ухвали про відмову у передачі справи на розгляд іншому суду. Зазначено, що відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2010 року N 12-рп/2010 судове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у випадках, коли закон не містить прямої заборони на таке оскарження. Законом не передбачена пряма заборона на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в передачі справи на розгляд іншому суду окремо від рішення суду. У ст. 293 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Зокрема, згідно з п. 6 ч. 1 зазначеної статті оскаржуються ухвали щодо передачі справи на розгляд іншому суду. Системний підхід до розуміння змісту п. 6 ч. 1 ст. 293 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали як про передачу справи на розгляд іншому суду, так і ухвали, якими відмовлено в передачі справи на розгляд іншому суду.

Керуючить ст.110 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ "Автотехнікс Україна" ОСОБА_2 про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Автотехнікс україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів на розгляд Печерського районного суду м.Києва - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня оголошення ухвали, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час оголошення ухвали - в цей же термін з часу отримання копії ухвали.

Суддя: Лошак О.О.