Справа № 755/3243/17
"20" червня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.
при секретарях Івашко О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просив позов задовольнити, розглядати справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2016 о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул. Гетьмана, 34 в м. Києві і не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2,, чим порушив п. 13.1 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Вищевказаною постановою винним визнано ОСОБА_2. (а.с.10-11)
Постановою Солом'янського районного суду від 09 вересня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито. (а.с. 12-13)
ОСОБА_4- власник автомобіля НОМЕР_3,, 11 квітня 2016 року звернулась до позивача із заявою на виплату/доплату страхового відшкодування у звязку з страховим випадком, а саме ДТП. (а.с.27).
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, у повному обсязі. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно із ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним в добровільному порядку відшкодовано матеріальну шкоду, яка була завдана в результаті пошкодження автомобіля НОМЕР_3, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не було сплачено кошти на відшкодування шкоди в порядку регресу, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8208 грн. 92 коп..

Статтею 88 ЦК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1600 грн. 00 коп. судового збору.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 27, Закону України «Про страхування», ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 56, 57, 60, 88, 213, 215, 218, , 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 2, 22, 993, 1166, 1187,1191 ЦК України суд,

в и р і ш и в:

Позов Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 8208 грн. 92 коп..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Н.О. Яровенко