Справа № 161/3376/17
Провадження № 2/161/1801/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне підприємство «Ніка-Ріелті», про визнання недійсним договору іпотеки, --

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки.

Позов мотивує тим, що 12.09.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №52/07-І/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 60 000 дол. США на строк до 11.09.2019, зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання зобовязань, 12.09.2007 між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №52-07/02, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 10/21. В державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження даного нерухомого майна.

12.02.2008 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №15/08-К/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 70 000 дол. США на строк до 11.02.2028, зі сплатою 12,9% річних. В забезпечення виконання зобовязань, 12.02.2008 між банком та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки №15-08/02, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 10/34. В державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження даного нерухомого майна.

Іпотекодавці ОСОБА_8 та ОСОБА_6 після передачі обєктів нерухомості в іпотеку АБ «Укргазбанк» здійснили реконструкцію предмета іпотеки шляхом обєднання квартир в одне приміщення зі зміною цільового призначення з житлового на комерційне. В установленому порядку було зареєстроване право власності на обєкт нерухомості (офіс загальною площею 148,6 кв.м.) та відчужено новоутворене майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2008 на користь ОСОБА_4

03.11.2008 між ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, у відповідності до якого останній в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору передав в іпотеку ВАТ «Фольксбанк» нерухоме майно офіс загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться по пр. Відродження, 10 у м. Луцьку Волинської області.

Отже, фактично один і той же обєкт нерухомості став предметом забезпечення по різних кредитних договорах.

Оскільки позивач є першочерговим іпотекодержателем майна, оспорюваний договір був укладений без його згоди, то вважає, що іпотечний договір укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Фольксбанк» є недійсним.

А тому, просить визнати недійсним договір іпотеки від 03 листопада 2008 року, укладений між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №4436, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав викладених в ньому. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Вказував на те, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним в силу закону, оскільки був укладений за відсутності згоди первісного іпотекодержателя. Про укладення оспорюваного договору позивачу не було відомо. На виконанні у ВДВС тривалий час перебували виконавчі провадження щодо виконання рішень суду про звернення стягнення на іпотечні квартири, що перебували в іпотеці ПАТ АБ «Укргазбанк». На час звернення позивача з позовами про звернення стягнення на іпотечні квартири ще не існувало доступу до реєстру прав власності на нерухоме майно. Позичальники не реагували на повідомлення банку, не отримували їх. Про повторну іпотеку дізналися в 2016 році, коли в судовому засіданні у іншій справі про це повідомив представник відповідача у даній справі. Крім того, в звязку з відкриттям доступу до реєстру прав власності могли дізнатися про це з початку 2016 року. То ж в 2016 році зробили електронний запит до реєстру, дізналися, що інформація по квартирах у ньому відсутня, тоді точно стало відомо про офіс і про власника ПП «Ніка-Ріелті».

Представник відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо його задоволення. Суду пояснив, що позивачем не доведено те, що він є іпотекодержателем саме того обєкту нерухомого майна, який перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк», що квартири №21 та №34 в будинку 10 по пр. Відродження у м. Луцьку є офісним приміщенням. Крім того, вважає, що оспорюваний договір жодним чином не порушує права та інтереси ПАТ АБ «Укргазбанк» та не є перешкодою для звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки. Разом з тим, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування позовної давності (Т.1 а.с.37-38), яке представник відповідача мотивував тим, що ПАТ АБ «Укргазбанк» мав можливість ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень з примусового виконання судових рішень про звернення стягнення на передані в іпотеку житлові квартири ще у 2012 році, та отримати інформацію про відсутність в реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на житлові квартири №№ 21, 34 в будинку №10 по пр. Відродження в м. Луцьку та про наявність рішення Луцької міської ради від 07.08.2008 №540-2, яким квартири були виведені з житлового фонду та оформлено право власності на офіс. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про накладення арешту на предмет застави за оспорюваним іпотечним договором на підставі ч.5 ст.1057-1 ЦК України, у випадку задоволення позову судом (Т.2 а.с.44).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

Від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПП «Ніка-Ріелті» надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «ВіЕс Банк», дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 12.09.2007 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 52/07-І/02 від 12.09.2007 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_10 було укладено договір іпотеки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 10/21 (Т.1 а.с. 8-10). Банк після укладення договору іпотеки зареєстрував обтяження спірного майна у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

12.02.2008 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 15/08-К/02 від 12.02.2008 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_8, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 10/34 (Т.1 а.с. 12-14). Банк після укладення договору іпотеки зареєстрував обтяження спірного майна у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.08.2008 №540-2 (Т.1 а.с. 16), квартири №21 та №34 в житловому будинку №10 на пр. Відродження виведені з житлового фонду та затверджено гр.гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом офісу загальною площею 148,6 кв.м. на пр. Відродження, 10. На офісне приміщення за гр.гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 оформлено право власності на даний обєкт.

22.08.2008 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_8, ОСОБА_6 передали у власність ОСОБА_4 офіс (приміщення з №1-1 по №1-9) /літер А-5/ загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться по пр. Відродження, 10 в м. Луцьку Волинської області (Т.1 а.с. 17).

03.11.2008 ОСОБА_4, як власник офісного приміщення по пр. Відродження, 10 в м. Луцьку уклав з ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») Іпотечний договір в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, відповідно до умов якого передав в іпотеку ВАТ «Фольксбанк» належний йому офіс загальною площею 148,6 кв.м. на пр. Відродження, 10 (Т.1 а.с.186-192). Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №4436.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.

Як вбачається з договорів іпотеки, укладених іпотекодавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з між ВАТ АБ «Укргазбанк», предметами яких є квартири №№ 21, 34 в будинку №10 по пр. Відродження в м. Луцьку, дані договори не містять положень, які дозволяють передачу предметів іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя ПАТ АБ «Укргазбанк».

Матеріалами інвентаризаційної справи №31171 на обєкт нерухомого майна офіс (квартири 21, 34) по пр. Відродження в м. Луцьку обєктивно підтверджується факт реконструкції іпотечних квартир №№ 21, 34 по пр. Відродження, 10 в м. Луцьку під офіс та подальший перехід права власності на перетворене майно до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2008. Такі дії були вчинені первісними іпотекодавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в порушення вимог пунктів 3.3.2., 3.3.3., 3.3.5, 3.3.7 договорів іпотеки, укладених ними з ВАТ АБ «Укргазбанк», предметами яких є квартири №№ 21, 34 в будинку №10 по пр. Відродження в м. Луцьку та без повідомлення ПАТ АБ «Укргазбанк».

Утворений при реконструкції квартир офіс не є новоствореним майном, оскільки він створений з привязкою до іншого уже існуючого майна, з використанням його складових структурних елементів, і являє собою вже існуючий обєкт нерухомості зі зміненими зовнішніми і внутрішніми параметрами. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 06.07.2016 у страві №6-1213цс16.

А тому, таке перетворення іпотечного майна та його відчуження не припиняє правовідносин, що виникли з договорів іпотеки.

В силу вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку» іпотека залишилася дійсною для ОСОБА_4, як для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не була доведена інформація про обтяження майна іпотекою. ОСОБА_4 з 22.08.2008 набув статус іпотекодавця і мав всі права іпотекодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і ніс всі їхні обовязки за іпотечними договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки Іпотечний договір від 03 листопада 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №4436, був укладений в порушення вимог ст.13 Закону України «Про іпотеку» без згоди попереднього іпотекодержателя, то він підлягає визнанню недійсним.

Що стосується заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності

В жодному із рішень суду у справах з участю ПАТ АБ «Укргазбанк» (Т.1 а.с.83-104), що були повязані з виконанням договорів іпотеки від 12.09.2007 та 12.02.2008, укладених ними з ВАТ АБ «Укргазбанк», предметами яких є квартири №№ 21, 34 в будинку №10 по пр.Відродження в м. Луцьку, не констатується факту перетворення іпотечних квартир у офіс, як і факту передачі перетвореного майна в наступну іпотеку ПАТ «ВіЕсБанк».

Відсутня така інформація і у досліджених судом виконавчих провадженнях: ) №31288088 з виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 15.09.2011 у справі № 2-4955/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на належну ОСОБА_6 квартиру №21 по пр. Відродження в м. Луцьку; 2) №35092403 з виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 08.11.2011 у справі № 2-6688/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на належну ОСОБА_8 квартиру №34 по пр. Відродження в м. Луцьку.

А тому, покликання представника відповідача на те, що позивач як стягував у виконавчих провадженнях міг ще в 2012 році отримати інформацію про те, що записи про реєстрацію права власності на житлові квартири №№21, 34 по пр. Відродження, 10 в м. Луцьку вилучені з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також про прийняття Луцькою міською радою рішення від 07.08.2008, яким вказані квартири виведені з житлового фонду та оформлено право власності на офіс, є необґрунтованими.

З урахуванням відкриття загального доступу до електронного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише в 2015 році, суд вважає, що саме з цього часу позивач міг дізнатися про зміни в реєстрації прав на іпотечні квартири. Оскільки, даний позов подано до суду 28.02.2017, то суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено установлений ст.257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності.

Що стосується заяви відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» про застосування правових наслідків відповідно до вимог ст. 1057-1 ЦК України у вигляді накладення арешту на іпотечне нерухоме майно, то вона до задоволення не підлягає.

За змістом ч.5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Цивільний кодекс України доповнено ст. 1057-1 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» №5405-УІ від 2 жовтня 2012 року, що набрав чинності 4 листопада 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно приписів ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже, положення ч.5 ст. 1057-1 ЦК України щодо права кредитодавця звернутися до суду з заявою про накладення арешту на майно застосовуються лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскаржуваний позивачем іпотечний договір було укладено 03.11.2008. Таким чином, приписи ч.5 ст. 1057-1 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникають з цього договору.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Іпотечний договір від 03 листопада 2008 року, укладений між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №4436, слід визнати недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в користь позивача сплачений ним судовий збір в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 58, 60, 61, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 13, 16, 203, 215, 546, 576, 583, 585 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 23 Закону України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Іпотечний договір від 03 листопада 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №4436.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк», ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» по 800 (вісімсот) гривень судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій