Справа № 341/2118/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2/2017
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 06 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.05.2007р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та відповідачем було укладено кредитний договір № 344 з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 39 600 доларів США.

17.12.2012р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги по кредитних договорах, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Кредитним договором передбачено право банку вимагати дострокового виконання зобов'язання в разі прострочення сплати чергових платежів.

ОСОБА_1 було направлено вимогу, яка залишилась не задоволена, відтак позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 344 від 10.05.2007р. в розмірі 332 957 грн 22 коп., а також 3441 грн. судових витрат.

Рішенням Галицького районного суду від 06 листопада 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 344 від 10 травня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (Закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 в розмірі 332 957 грн 22 коп., з яких: 314 200 грн. - заборгованість по сумі виданого кредиту; 18 327 грн 99 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 429 грн. 23 коп. - нарахованої пені, а також 3 441 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 на дане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Справа направлена на новий апеляційний розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Апелянт вказав, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-банк» підписали договір відступлення права вимоги з метою приховати кримінальні правопорушення посадових осіб банку.

На думку ОСОБА_1, суд першої інстанції не застосував положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, всупереч вимогам ст. 11 згаданого закону, а також ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в 2007 році банк мав право надавати кредит готівкою лише в національній валюті та здійснювати валютно-обмінну операцію, однак в укладеному між сторонами договорі позивач зазначив суму в доларах США.

Таким чином, відповідач вважає, що станом на 10.05.2007р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не мав права надавати кредити готівковою іноземною валютою з операційної каси банку.

Таке право банк отримав лише з жовтня 2011 року відповідно до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та ст. 34 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, в укладеному кредитному договорі відсутня істотна умова - не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку, який повинен був відкритися з метою зарахування на нього суми наданого кредиту. Вказаний рахунок з 10.05.2007р. до цього часу не відкритий та не надано кредит в сумі 39 600 доларів США, а тому, на думку відповідача, суд першої інстанції стягнув заборгованість за неукладеним кредитним договором, оскільки відсутня істотна умова договору.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що без відкриття банківського (поточного) рахунку укладений між сторонами кредитний договір є безгрошовим зобов'язанням, тому ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ухиляється від сплати податків та приховує джерела походження іноземної валюти в банку з метою легалізації (відмивання) доходів у вигляді необлікованих та прихованих вкладів в іноземній валюті.

Оскільки кредитний договір № 344 від 10.05.2007р. є безгрошовим зобов'язанням, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не передано реально ПАТ «Альфа-Банк» документи, які повинні засвідчувати будь-яку заборгованість перед позивачем. А тому при укладенні між вказаними банками договору відступлення права вимоги від 17.12.2012р. було також порушено процедуру заміни кредитора, що встановлена ЦК України, так як неможливо відступити право вимоги боргу, якого не існує.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представники вимоги апеляційної скарги підтримали просили її задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, в попередніх засіданнях апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Третя особа в судове засідання представництво не забезпечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався загальними положеннями цивільного законодавства щодо виконання договірних кредитних зобов'язань, а також виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений первісним кредитором про заміну кредитора у зобов'язанні, проте не виконав свої зобов'язання перед новим кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви-анкети позичальника на отримання кредиту 10.05.2007р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі керуючою філією «Відділення Промінвестбанку в м.Бурштині Івано-Франківської області» Скороходою Г.П. та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 344 із внесеними змінами (том-1, а.с.20-21,22-34, 35-39).

За умовами кредитного договору банк встановлює позичальнику ліміт кредитної лінії в сумі 39600 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення Договору у національній валюті становить 199980 грн. Пунктами 2.1 -2.3 зазначеного договору, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 10 % річних з кінцевим терміном погашення - 07.05.2027р. відповідно до графіку погашення кредиту (том-1, а.с. 26-34).

Відповідно до договору про внесення змін № 2 від 23.02.2009 року до кредитного договору № 344 від 10.05.2007 р. внесено зміни, зокрема п.2.1 договору викладено в такій редакції: «Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії у сумі еквівалентній 835 392 грн. (ліміт кредитної лінії), на умовах, передбачених цим договором та договороми про внесення змін та доповнень до нього, але для кожного виду валют ліміт кредитування не може перевищувати: 54 960 доларів США; 412 200 грн. З 23.02.2009 року ліміт кредитної лінії складає 412 200 грн. та встановлюється тільки в національній валюті.» (том-1,а.с.23).

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на відсутність права банку на момент укладення кредитного договору (10.05.2007 року) на надання кредиту, сумнівність угоди щодо відступлення права вимоги з позивачем та неправильне ведення обліку самого кредиту і його погашення.

Разом з тим, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції скаржником не представлено належних та допустимих доказів, які такі обставини підтверджують, тоді як самі заперечення не можуть слугувати підставою для задоволення скарги.

В спірному випадку, доказів про визнання кредитного договору і додатків до нього недійсним у встановленому порядку не представлено, тому доводи апелянта в цій частині не є спроможними, оскільки не стосуються предмета спору.

Щодо договору про відступлення права вимоги, укладеного в подальшому, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.5.3.4 кредитного договору банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору (том-1,а.с.21).

17.12.2012 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги по кредитних договорах, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами .

Відповідно до вказаного договору ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги по кредитних договорах, укладених з фізичними особами, в т.ч. і за кредитним договором № 344 від 10.05.2007 року, укладеним з відповідачем (том-1, а.с.8-18).

Пунктом 4.1 договору відступлення прав вимоги встановлено, що відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору, набуття новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладення договору, за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печаток сторін) Реєстру позичальників (том-1,а.с.11).

Згідно витягу з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року основна непогашена сума кредиту позичальника ОСОБА_1 на 17.12.2012 року становить 315 659 грн.40 коп. (том-1, а.с.96).

Матеріали справи також містять акт приймання-передачі додаткового реєстру позичальників від 17.12.2012 року, (том-1, а.с.216).

За змістом п.6.1 даного договору сторони домовились здійснити розсилку повідомлень кожному позичальнику про відступлення прав вимоги за формою, затвердженою додатком №4 та повідомлення про нові банківські реквізити спільними зусиллями.

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 23.03.2013 року, направленої на адресу ПАТ «Альфа-Банк», вбачається, що позичальник отримав повідомлення від ПАТ «Промінвестбанк» від 20.12.2012 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором №344 від 10.05.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.78).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

В силу дії ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним не представлено.

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1050,1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Відповідач належним чином не виконував кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 01.07.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 332 957 грн 22 коп., з яких: 314 200 грн - заборгованість по сумі виданого кредиту; 18 327 грн 99 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 429 грн 23 коп. - нарахованої пені (том-1, а.с.40).

У зв'язку з непогодженням апелянта ОСОБА_1 з розрахунком кредитної заборгованості в ході перегляду справи апеляційним судом за клопотанням сторони, ухвалою апеляційного суду від 15.11.2016 року у справі призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено запитання, запропоновані відповідачем ОСОБА_1

01.06.2017 року на адресу суду надійшов Висновок №12 судово-економічної експертизи від 16.05.2017 року, (том-5, а.с.2-31).

Згідно ч.1 ст.66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до Висновку №12 судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 341/2118/13-ц від 16.05.2017 року, експерт Перепелюк С.М. зробила зокрема такі висновки з приводу заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №344 від 10.05.2017 року:

- дослідженням наданих документів, судовим експертом встановлено, що станом на 17.12.2012 року (дата відступлення права вимоги) по даним банківських виписок відображена заборгованість перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» по кредиту в сумі 314 200,0 грн. та по процентах в сумі 1459,40 грн. (1373,55 грн.+85,85 грн.), тобто разом - 315 659 грн.40 коп. (том-5, а.с.18)

- дослідженням наданих документів експертом встановлено, що загальна сума, яка повинна була бути сплачена ОСОБА_1 станом на дату подання позову (08.08.2013 року) відповідно до умов кредитного договору №344 від 10.05.2007 року та додаткових угод, в доларах США становить по тілу кредиту - 2 580 доларів США та відсотки в сумі 9 615,64 доларів США, в гривнях становить по тілу кредиту - 84 000 грн. та відсотки в сумі 103 555,90 грн.

Таким чином, висновок експерта в частині визначення суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором на дату відступлення права вимоги (17.12.2012 року) відповідає сумі, зазначеній у витязі з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року та становить 315 659 грн.40 коп. (том-1, а.с.96).

Однак, не можна вважати обґрунтованим посилання відповідача на висновок експерта в частині, що стосується розрахунку кінцевої суми заборгованості ОСОБА_1 на дату подання позову (08.08.2013 року), яка визначена в розмірі 84 000 грн. по тілу кредиту та відсотки в сумі 103 555,90 грн., а разом - 187 555,90 грн., як суми, яка залишилася до оплати з таких підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини висновку експерта (том-5, а.с.17), для визначення загальної суми, яка повинна бути сплачена ОСОБА_1 станом на дату подання позову (08.08.2013 року) відповідно до кредитного договору №344 від 10.05.2007 року та додаткових угод, судовим експертом проведено розрахунок графіку платежів. Детальна інформація наведена в Додатку №2 до висновку.

Із Додатку №2 до висновку вбачається, що такий містить інформацію по кредитному договору №344 від 10.05.2007 року та додаткових угод до нього за період з 10.05.2007 року по 08.08.2013 року щодо: суми на яку нараховано проценти, суми процентів, тіла кредиту та загальну суму платежу (том-5, а.с.29).

Тобто такий розрахунок суми, яка повинна бути сплачена ОСОБА_1 станом на дату подання позову 08.08.2013 року визначено експертом за графіком платежів, тобто умовно те, що підлягало б сплаті за таким графіком та таку дату, та не є сумою заборгованості до сплати на цю дату.

Інших доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог банку.

Доводи апелянта щодо непредставлення новим кредитором рахунків для сплати кредиту не спростовує факт наявності заборгованості на час передачі і крім того, сторона не апелює до ст.613 ЦКУ у встановлений процесуальним законом спосіб.

Також не заслуговує на увагу твердження сторони щодо неправильного ведення позивачем обліку кредиту та відображення його на відповідних рахунках, оскільки така обставина в даному випадку, не є підставою для відмови в позові, оскільки не впливає на розрахунок і розмір заборгованості.

Таким чином, виходячи з наявних позовних матеріалів та зважаючи на висновок експерта, який встановив наявність заборгованості за кредитом, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.