Справа № 168/473/17
Провадження № 6/168/12/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року смт.Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Назарука О.В.,

секретар с/з - ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду подання начальника відділу державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_2, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник ВДВС Старовижівського РУЮ Волинської області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження №28235505 щодо стягнення по виконавчому листові № 2-171 виданому 21 серпня 2008 року Старовижівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі 230 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В добровільному порядку кошти за виконавчим документом боржник не сплачує, на виклики державного виконавця не з'явився, однак державним виконавцем було встановлено, що боржник перебуває за межами України. Державний виконавець зазначає, що боржник має майно на праві власності, зокрема автомобіль та житловий будинок, однак рішення суду за рахунок майна не виконує, вважає, що від виконання зобовязання ОСОБА_4 ухиляється. Таким чином, ВДВС виконав усі дії щодо стягнення заборгованості по даному виконавчому провадженню, тому просить застосувати до ОСОБА_3 обмеження у праві виїзду.

У судове засідання державний виконавець не зявився, подав до суду матеріали виконавчого провадження та письмову заяву, в якій просить розглядати подання за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 № 3857-XII встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В судовому засіданні досліджено надані суду матеріали виконавчого провадження, з яких встановлено, що постановою від 27 вересня 2007 року відкрито виконавче провадження № 280035505. В ході виконання державним виконавцем було здобуто відомості про наявність у боржника на праві власності обєктів рухомого та нерухомого майна, зокрема: автомобіль марки Опель Віваро, 2006 року випуску та житловий будинок, площею 115,1 кв.м. в смт. Стара Вижівка, при цьому на автомобіль державним виконавцем накладено арешт. А також здобуто інформацію про відсутність джерел отримання доходів боржників фізичних осіб та інформацію про відсутність відкритих боржником у банках рахунків.

На думку державного виконавця ці докази підтверджують ухилення ОСОБА_3 від виконання зобовязань.

Однак, на переконання суду, надані виконавцем докази лише містять відомості про майновий стан боржника, будь який розрахунок боргу у матеріалах, як подання, так і виконавчого провадження на момент розгляду справи відсутній.

Також в матеріалах виконавчого провадження наявні платіжні доручення та квитанції, з яких встановлено, що боржник періодично сплачував грошові кошти на погашення заборгованості по аліментам, останнє платіжне доручення на суму 1600 грн. датоване 17 жовтня 2016 року, що свідчать про часткове добровільне виконання рішення суду про стягнення аліментів. Крім цього, в матеріалах виконавчого провадження наявна розписка ОСОБА_5 (особи на користь якої стягуються аліменти) про те, що станом на 01 липня 2015 року претензій по виплаті аліментів ОСОБА_3 вона не має.

Як зазначив державний виконавець у своєму поданні, боржник перебуває за межами України, а тому він обєктивно не може зявитись на виклик державного виконавця. Всі ці обставини, на глибоке переконання суду, не є доказом ухилення боржником від виконання обовязку по сплаті аліментів.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що: боржник не зявляється на виклики державного виконавця без поважних причин; має намір залишити територію України з метою уникнення відповідальності за борговими зобовязаннями, при цьому державним виконавцем не надано жодного доказу про розмір боргу.

Отже, в поданні державним виконавцем не наведено жодних документально підтверджених обставин, які обєктивно свідчили б про цілеспрямоване ухилення ОСОБА_3 від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобовязань при наявності у нього такої можливості та про намір останнього вибути за межі України саме з цією метою. На переконання суду, зібрані державним виконавцем матеріали свідчать про часткове добровільне виконання боржником своїх грошових зобовязань, а не про ухилення від такого виконання.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що наміру ОСОБА_3 в ухиленні від виконання зобовязання не встановлено, а тому підстав для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон немає.

Керуючись статтями 60, 210, 377-1, 386 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_2, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційний суд Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6