АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4305/17
Категорія : інші Доповідач - Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.,

суддів Котелевець А.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 травня 2017 року

у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом ОСОБА_1, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації, в якому просить, з урахуванням уточнень, скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 108,2 кв.м, загальною площею 200 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2014 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності, визнано за ОСОБА_2 право власності на прибудови літ. «А1-2» до житлового будинку літ. «А-1», мансарду літ. «Ам», балкон літ. «аб» та гараж літ. «З», житловою площею 108,2 кв.м., загальною площею 200 кв.м у житловому будинку АДРЕСА_1. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.04.2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_1, яка є правонаступником після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області рішення Дзержинського районного суду м.Харковавід 13.03.2014 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_1 до Харківськоїміської ради про визнання права власності. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 визнано право власності на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.03.2014 року. Відповідно до інформаційної довідки право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 отримала на підставі скасованого рішення Дзержинського районного суду м.Харковавід 13.03.2014 року, тому необхідно скасувати відповідний запис про право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_1

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 травня 2017 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено.

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 108,2 кв.м.,загальною площею 200 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення районного суду, новим рішенням в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що право власності за ОСОБА_1 зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 6-869, виданого 01.07.2016 року Шостою Харківською державною конторою і тому на теперішній час відсутнія можливість скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги Харківської міської ради суд першої інстанції виходив з того, що неправомірність набуття ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з прибудовою та надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 108,2 кв.м., загальною площею 200 кв.м. встановлена судом. Одним із наслідків скасування рішення, які правової підстави виникнення у ОСОБА_2, а отже , як наслідок, і у ОСОБА_1 права власності на зазначене вище майно є припинення речового права та внесення відомостей про це у державний реєстр прав.

Однак із вказаними висновками колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-51, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно№70993442 від 20.10.2016 року.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.03.2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності, визнано за ОСОБА_2 право власності на прибудови літ. «А1-2» до житлового будинку літ. «А-1», мансарду літ. «Ам», балкон літ. «аб» та гараж літ. «З», житловою площею 108,2 кв.м., загальною площею 200 кв.м у житловому будинку АДРЕСА_1.

Вказане рішення у відповідності до вимог закону було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.11.2015 року заяву представника Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.03.2014 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.04.2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_1, яка є правонаступником після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.03.2014 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктівцих прав.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги, якщо вони заявлені у позові щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомемайно та їхобтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до вимог ст.19 Закону, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Частина 1 статті 27 Закону передбачає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухому майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чиїх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 № 3502/5, передбачено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори ХМНО Теленковим В.С. №30261205 від 01.07.2016 року було внесено запис про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з прибудовою та надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №01. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №6-869, виданого 01.07.2016 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. Цей факт підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно№70993442 від 20.10.2016 року.

Даних про те, що вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я ОСОБА_1 скасовано або визнано недійсним, матеріали справи не містять.

Даних про те, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 01.07.2017 року, реєстратор порушив вимогичастини другої статті 9 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 15, 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, матеріали справи не містять.

Крім цього, не можна погодися з рішенням суду першоїі інстанції стосовно пред»явлення до ОСОБА_1 позову про скасування державної реєстрації спірного майна.

Згідно зі статтями 11, 33, 36, 119 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В справах за позовами про скасування державної реєстрації відповідачем повинен бути орган, який на підставі вимог закону вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Вказана вимога про скасування державної реєстрації не може бути заявлена до відповідача у даній справі , оскільки вона не є повноважною особою щодо вчинення відповідних дій.

Отже, позивач помилився щодо обов'язку відповідача поновити його порушене право шляхом скасування державної реєстрації.

Суд першої інстанції на порушення статей 214, 215 ЦПК України на вищезазначені обставини уваги не звернув, в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, та розглянув позов до неналежних відповідачів. Зазначене призвело до порушення судом норм матеріального і процесуального права та у відповідності до п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314,316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді