Ухвала

іменем україни

17 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської областівід 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк відкрив їй депозитний рахунок, на який вона внесла 8 513,05 доларів США під 12,5 % річних на строк до 16 червня 2015 року. Умовами депозитного договору передбачено, що відсотки за користування коштами банк зобов'язаний сплачувати щомісячно, проте з березня 2015 року відсотки не виплачено. Суму вкладу та відсотки за період з 01 березня 2015 року по 15 червня 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») повернуло лише 23 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 277,85 доларів США - проценти за користування вкладом за період з 16 червня 2015 року по 17 вересня 2015 року, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних з простроченої суми вкладу за період з 01 квітня 2015 року по 17 вересня 2015 року в розмірі 65,77 доларів США.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської областівід 14 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 16 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відкрило ОСОБА_4 депозитний рахунок, на який вона внесла 8 513,05 доларів США під 12,5 % річних на строк до 16 червня 2015 року. Умовами депозитного договору передбачено, що відсотки за користування коштами банк зобов'язаний сплачувати щомісячно

16 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу на підставі договору банківського вкладу (депозиту), однак останній у передбачений договором строк коштів не повернув.

Згідно з випискою по особовому рахунку ОСОБА_4 17 червня 2015 року на її вимогу на рахунок було перераховано суму вкладу у розмірі 8 513,05 доларів США і проценти у розмірі 248,27 доларів США, проте ці кошти були виплачені позивачу лише 23 листопада 2015 року.

Судами також встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації в банку строком на три місяці та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку.

Відповідно до постанови правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ЧернявськійО.С. на два роки.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що положення Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах, відповідно до якого запровадженням тимчасової адміністрації банку на момент ухвалення рішення, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено вказаним вище Законом.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В.Кафідова

О.В.Умнова