Справа № 415/1028/17
Провадження № 2/415/697/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С., Керімової Е.Р.,

позивача ОСОБА_1В,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяних позивачу матеріальних збитків у сумі 10901,

12 грн. і в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а всього 15901,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Лисичанського міського суду відповідач визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У встановленому законом порядку позивач був признаний потерпілим. Відповідач спричинила позивачу легкі тілесні ушкодження, позивач знаходився на лікуванні з цього приводу та витратив кошти на придбання ліків та проходження медичних обстежень у сумі 10901,12 грн., також позивачу злочином була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 5000,00 гривень, оскільки відповідач добровільно не відшкодував спричинену злочином позивачу шкоду, тому позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили факти викладені в позовній заяві та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині відшкодування матеріальних збитків у сумі 6226,32 грн., а в частині матеріальних збитків у сумі 4674,80 грн. та моральної шкоди в повному обсязі 5000 грн. не визнав. Щодо моральної шкоди відповідач вказав, що оскільки за вироком суду ним було сплачено 7424,75 грн. на лікування у лікарні, у позивача відсутні моральні страждання, оскільки лікування вже було сплачено. Щодо матеріальних збитків відповідач не погоджується сплачувати кошти за ліки для лікування хвороби серця та очей. Оскільки допитаний апеляційним судом експерт розяснив висновок комісійної судово-медичної експертизи 30/38 та вказав на те, що перебування потерпілого ОСОБА_1 лікуванні в очному відділенні лікарні в період з 04.01.2016 року по 29.01.2016 року не повязано з отриманими ним тілесними ушкодженням 26.11.2015 року. Щодо хвороби серця відповідач посилається на та, що згідно виписок з епікризу хворого у графі супутній діагноз вказані: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз , кіста задньої черепної ямки. Отже, хвороба серця була вже присутня на момент скоєння протиправного діяння відносно позивача і відношення до вчинених позивачем дій не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Лисичанським міським судом Луганської області 21.07.2016 року було постановлено вирок в кримінальному провадженні № 415/1256/15-к, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік. Відповідно до ст. 75,76 КК, ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнено з іспитовим терміном на один рік, зобовязавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти КВІ про зміну місця проживання. Запобіжний захід не обирати. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунальної Установи «Територіальне медичне обєднання м. Лисичанськ» витрати на лікування потерпілого у сумі 14849грн.50 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30.09.2016 року вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 21.07. 2016 року стосовно ОСОБА_3 змінено. Зменшено розмір витрат на лікування потерпілого, стягнених судом з ОСОБА_3 на користь Комунальної Установі «Територіальне медичне об'єднання м. Лисичанськ» та стягнуто з ОСОБА_3 7424 грн.75 коп. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

З вироку від 21.07.2016 року вбачається, що потерпілою особою у зазначеному кримінальному провадженні був ОСОБА_1.

Як вбачається з вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 21.07.2016 року, 26.11. 2015 року, приблизно 09 годині, ОСОБА_3 знаходячись на ділянці проїзної частини дороги розташованій в районі перехрестя вулиць Свердлова та Первомайської, м. Лисичанськ, маючи умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_1, завдав йому не менше 3 ударів рукою в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та саден мяких тканин обличчя, пара орбітальних гематом з обох сторін, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Отже, вина відповідача ОСОБА_3 у заподіянні шкоди ОСОБА_1 встановлена вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 21.07.2016 року, який набрав законної сили 30.09.2016 року та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

В своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 10901,12 гривень, витрачених на придбання ліків за проходження комп'ютерної томографії. Також, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях, які призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків, потребують від позивача додаткових зусиль для організації свого повноцінного життя. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує вказану шкоду, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Заявляючи в позові вимогу про відшкодування майнової шкоди позивач надав суду випис із історії хвороби № 7767 згідно якого хворий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанська з 26.11.2015 року по 08.12.2015 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку забої та садини мяких тканин обличчя, закритий перелом кісток носу. За період перебування на стаціонарі хворому було призначено: Дицион, АКК, ренальган, армаді, вітаксон, L-лізіна екстакт,тризипін, луцетам, церебралізім.

Згідно з історії хвороби №7480 хворий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанська з 09.12.2015р. по 22.12.2015 р.з діагнозом СОП. Енцефалопатія ІІ ст.. змішаного ґенезу (атеросклеротична, гіпертонічна) с-м ликворної дисциркуляції. Киста ЗЧЯ (варіант розвитку). ИБС. Диф. к/склероз. ГБП ст.. (ГЛЖ). 2ст. ОВР СН 1. Гипертонична Ангиопатія судин сітчатки обох очей. Призначено лікування: армадин, спазмалгон, пер аксон, тризипин лонг, кардіомагніл, лізінопріл, каптопресс, індапамід, метамакс, пирацетам, квинакс, Д Арсонваль волосяної частини голови. Використано: вата, спирт етиловий 70%, печатки, шприци, скарифікатор.

Згідно з історії хвороби №32 хворий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанська з 04.01.2016 року по 29.01.2016 року з діагнозом спадна часткова атрофія зорового нерву правого ока (постравматична), струс головного мозку. Лікування: п/б кортексінін 10 mg+ фіз. розчин №5 ОИ, п/п виска ОИ прозерин +ледокаін 0,5 №10; в/в актовегин 5,0+ вода для інєкцій 10 мл №5, в/м мильгам 2,0№10; в/м армадін 2,0№10, внутрішньо кавінтон-фор 1?3 р/д витоксон; в/м 2,0 №15, бризипін 5,0№15; квинакс 1?3 р/д.

Згідно пп. «в» п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір витрат на ліки, лікування визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, зокрема, додаткові витрати на придбання ліків.

Таким чином, позивач, як потерпіла особа від кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, має право на відшкодування витрат на придбання ліків, які зобов'язаний відшкодувати відповідач.

В ході розгляду справи відповідач визнав позов частково.

Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд зазначає, що визнання позову частково в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Також, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Щодо невизнаної частини позовних вимог в сумі матеріальних збитків 4674,80 грн. (а.с. 127) судом встановлено, що відповідач незгоден на відшкодування наступних ліків (серцево-судинні препарати та ліки які застосовуються в офтальмології): ОСОБА_2 62,50грн.; Лазікс 6,57 грн.;Тризипін 56,42 грн.; Кардіомагніл 56,42 грн.;Тобрадекс 200,00 грн.; Хипотел 44,48 грн.; Лазікс 7,25 грн.; ОСОБА_2 63,00 грн.; Тризипін 56,30 грн.; ОСОБА_2 63,00 грн.;Лазікс 7,25 грн.; Церебромезін 203,50 грн.; Лазікс 7,25 грн.; ОСОБА_2 62,50 грн.; Лазікс 7,25 грн.; Тризипін 138,85 грн.; Тризипін 138.85 грн.; ОСОБА_2 63,00 грн.; Лазікс 6,85 грн.; Тризипін 58,70 грн.; Тризипін 58,70 грн.; Лазікс 6,85 грн.; ОСОБА_2 31,50 грн.; Церебромезін 203,50 грн.; Тризипін 58.70 грн.; ОСОБА_2 67,80 грн.; Тризипін 58,70 грн.; Лазікс 6,85 грн.; ОСОБА_2 67.80 грн.; ОСОБА_2 75,50 грн.; ОСОБА_2 55,50 грн.; ОСОБА_2 83,25 грн.; Луцинопріл 23,35 грн.; Каптопріл 22,95 грн.; Бісапропол 18,30 грн.; Іпомид 18,30 грн.; ОСОБА_2 113,85 грн.; Метамакс 96,60 грн.;Метамакс 70,50 грн.; ОСОБА_2 113,85 грн.; метамакс 96,60 грн.; Метамакс 70,50 грн.; ОСОБА_2 71,50 грн.;

Ліцикопріл 23,32 грн.; Метомакс 54,80 грн.; Іпомид 44,60 грн.; Кардіомагніл 77,10 грн.; Розарт 99,50 грн.; Диротон 90,20 грн.; ОСОБА_2 34,70 грн.; ОСОБА_2 34,70 грн.; Лицинопріл 53,35 грн..; Тризипін 112,60 грн.; Лазикс 14,50 грн.; ОСОБА_2 125,00 грн.; ОСОБА_2 251,88 грн.; Реналган 9,15 грн.; Реналган 10.29 грн.; Реналган 9,15 грн.; Реналган 9,15 грн.; Реналган 10,10 грн.; ОСОБА_2 33,90 грн.; Церебромезін 203,50 грн.; Церебромезін 203,50 грн.; Церебромезін 203,50 грн.; ОСОБА_2 133,75 грн.; «Пинара» крем- мило рідке 13,80 грн.; Квинакс 141,20 грн.; мило рідке 24,15 грн.; рушник 29,90 грн.

Враховуючи вказані заперечення суд досліджує підстави для придбання позивачем саме ліків з купівлею яких не згоден відповідача та зазначає наступне.

Суд частково не погоджується з сумою витрат на придбання ліків, визначеною позивачем.

З епікризів позивача наданих в обґрунтування позовних вимог, судом не вбачається призначення позивачу для придбання ліків, зазначених в: товарному чеку від 08.01.2016р. квінакс 117,50 грн. (а.с. 27); товарному чеку від 01.12.2015 р. - табадекс 200,85 грн. та хипотел 44,48 грн., (а.с.88); товарному чеку від 14.12.2015р. - бісопролол 18,30 грн. (а.с. 50); товарному чеку від 14.01.2016р. - лициноприл 23,35 грн. (а.с. 22); товарному чеку від 19.12.2015р. - лециноприл 23,32 грн. (а.с. 43); товарному чеку від 14.12.2017р. - лециноприл 23,38 грн. (а.с 50); товарного чеку від 23.21.2015р. іпамід 44,60 грн. (а.с. 39), товарному чеку від 14.12.2015р. - ипамид 18,30 грн. (а.с.50); товарному чеку від 23.12.2015р. - розарт 99,50 грн., диротон 90,20 грн.(а.с.39); товарному чеку від 04.12.2015р. - авамис 133,75 грн. (а.с.70); товарному чеку від 14.12.2015р. - наптопріл 22,95 грн.(а.с.50) загальною вартістю 860,48 грн., тому в відшкодуванні витрат на придбання цих ліків слід відмовити за необґрунтованістю.

Також, суд вважає, що слід відмовити й в витратах на придбання наступних товарів: крем-мило рідке Пинара придбане 08.01.2016 року, згідно чеку від 08.01.2017р. - 13,80 грн. (а.с 27); мило рідке придбане 10.12.2015 року за товарним чеком від 10.12.2015р 24,15 грн. (а.с.58); рушник придбаний 10.12.2015 року за товарним чеком від 10.12.2015р. - 29,90 грн., загальною вартістю 67,85 гривень, оскільки ці витрати не пов'язані з його лікуванням.

Отже всього загальна сума витрат в якій суд вважає за необхідне відмовити складає 928,33 грн.

Щодо висновків експертизи від 23.12.2015 р. № 259 проведеної в межах кримінального провадження, на який посилається відповідач в обґрунтування свої заперечень суд зазначає, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд оцінює всі докази у сукупності.

Посилання відповідача в своїх запереченнях на те, що лікування у неврологічному відділенні у період з 09.12.2015 року по 22.12.2015 року обумовлено наявними у нього раніше захворюваннями та як наслідок не визнання в частині призначення позивачу серцево-судинних препаратів (а.с. 127) суд знаходить безпідставними. Оскільки, згідно довідки від 28.03.2017 року 1549, виданої ЦМЛ ім. Титова до грудня 2015 року на «Д» обліку у лікаря невропатолога позивач не перебував та за медичною допомогою не звертався. (а.с.128).

Щодо перебування в офтальмологічному відділенні, позивачем також надано довідку №44 від 22.08.2017 року, видану ЦМЛ, ім. Титова згідно якої ОСОБА_1 не перебував на «Д» обліку у лікаря офтальмолога та за медичною допомогою не звертався (а.с. 130)

Отже, це дає підстави вважати, що саме із-за неправомірних дій відповідача позивач потрапив до травматологічного, неврологічного, офтальмологічного відділень.

Враховуючи наведене вище, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на придбання ліків та додаткових витрат у сумі 9972,79 гривень обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню. Оскільки, Ці витрати були понесені позивачем при перебуванні на лікуванні за рекомендацією лікаря, що відображено епікризах, придбання позивачем ліків було здійснено у періоди, в яких він перебував на лікуванні, із зазначенням в товарних чеках прізвища імя по-батькові позивача.

При розрахуванні вказаної суми суд виходив з наступного: позовні вимоги які заявив позивач при стягненні матеріальної шкоди складає 10901,12 грн. з яких відповідач не визнав 4674,80 грн., при цьому в ході розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог лише у сумі 928,33 грн. Таким чином, 10901,12 грн.- 928,33 грн.= 9972,79 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, суд дійшов такого висновку.

Згідно приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до розяснень, даних в п.5 вказаної постанови обовязковому застосуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, злочинними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та приниженні, оскільки він не міг вести активний спосіб життя.

Беручи до уваги роз'яснення, які містяться в п. 9 Постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що у даному випадку моральна шкода, завдана позивачу полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, а душевні потрясіння призвели до нервових зривів та погіршення здоров`я.

Крім того, суд при прийнятті рішення враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини у відношенні доведення причин моральної шкоди , згідно якої Європейський Суд вважає, що порушення прав громадянина уже само по собі несе моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому немає необхідності в доказуванні факту страждань, для Суду достатньою основою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення прав.

Моральну шкоду не можна компенсувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводити наявність душевних страждань за цих обставин немає потреби, вони очевидні.

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що моральна шкода, яка виявилася у фізичному болі та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього відповідача та з врахуванням наявності вини відповідача у вчиненні злочину, встановленого вироком суду, підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, суд вважає заявлену позивачем суму моральної шкоду в 5000,00 гривень завищеною.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, враховуючи факт наявності вини відповідача, характер тілесних ушкоджень (легкі), тривалість лікування, стан здоров'я потерпілого, глибину душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди у сумі 3000,00 гривень, в іншій частині слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач є звільненим від сплати судового збору за п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Позовні вимоги про стягнення майнової шкоди задоволені на 91,48%, моральної шкоди на 60%, з розрахунку мінімального розміру судового збору 640,00 гривні по кожній позовній вимозі, з відповідача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог: по стягненню майнової шкоди 585,47 грн. та по стягненню моральної шкоди 384,00 грн., тобто взагалі 969,47 гривень (585,47 + 384,00 = 969,47 гривень).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1177, 1195 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_2 відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в розмірі 9972 (девять тисяч девятсот сімдесят дві) грн. 79 копійок та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі ) грн. 00 коп. всього у загальній сумі 12972 (дванадцять тисяч девятсот сімдесят дві) грн. 79 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у сумі 969 (девятсот шістдесят девять ) гривень 47 копійок на користь держави за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача: Головне управління держаної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 17 листопада 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко