Справа № 347/981/16
Провадження № 22-ц/779/890/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Томин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

за участю секретарів Мельник О.В., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Косівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та №2.13-11 від 15.12.2011 року в частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки в місті АДРЕСА_1, б/н, площею 0,1000 га та державного акту на дану земельну ділянку, виданого ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 05 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2010 року ОСОБА_3 став власником земельної ділянки площею 0,1323 га по АДРЕСА_1

Рішенням Косівської міської ради від 15.12.2011 року №2.13-11 за заявою ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою зміни цільового призначення частини цієї земельної ділянки площею 0,1000 га. з сіножаті на землю під будівництво і для обслуговування житла, та видано йому державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га.

Таке рішення та державний акт на право власності на землю ОСОБА_2 вважає недійсним з огляду на наступне.

Позивач посилається на те, що Косівська міська рада своїми діями порушує його конституційне право на землю.

Зокрема, рішенням Косівської міської ради від 10.04.2008 року №3.64-23/08 йому відмовлено у наданні земельної ділянки під будівництво житла та для його обслуговування в межах міста Косова, посилаючись на відсутність вільного земельного фонду. Вказане рішення ним було оскаржено до суду, рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2010 року (справа №94889/09/9104) скасовано рішення місцевого суду і зобов'язано Косівську міську раду розглянути в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили питання виділення йому земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, передбаченої ст. 121 ЗК України.

Позивач розшукав землю вільного земельного фонду на території АДРЕСА_1 і подав до Косівської міської ради заяву про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі і передачу йому її у власність. Проте, Косівською міською радою в задоволенні його заяви було відмовлено, однак, було задоволено заяву ОСОБА_4, який подав заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі набагато пізніше за нього.

Дане рішення також було оскаржено ним до суду. Однак, 02.07.2010 року укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, внаслідок якого останній став власником вказаної земельної ділянки та на підставі рішення Косівської міської ради про зміну цільового призначення земельної ділянки розпочав будівництво нежитлового приміщення.

У зв'язку з наведеним, вважає дії Косівської міської ради незаконними, просить позов задовольнити, скасувати рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та №2.13-11 від 15.12.2011 року та державний акт на дану земельну ділянку.

Рішенням Косівського районного суду від 05 квітня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що висновок суду про пропуск ним строку позовної давності є неправомірним.

Так, у 2008 та 2010 роках він двічі звертався до Косівської міської ради із заявами про розгляд питання щодо надання йому земельної ділянки для будівництва житла та його обслуговування в межах міста Косова. Рішення Косівської міської ради вважав незаконними та оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Косівського районного суду від 15.01.2015 року було скасовано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 В ході розгляду даної справи йому стало відомо, що ОСОБА_4 продав землю ОСОБА_3 Тому вважає, що строк позовної давності для оскарження ним рішень Косівської міської ради про надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та державного акту, виданого ОСОБА_3, почав текти саме з цього часу.

Зазначає, що не знав і не міг знати про прийняті оспорювані ним рішення Косівської міської ради, так як такі дані були надані нотаріусом тільки через пів року з моменту його звернення до суду.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушене його право на правову допомогу, неправомірно відмовлено представнику в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та виступу в судових дебатах.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Косівської міської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника апелянта, відповідача ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2010 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 1323 кв.м., надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, розміщену за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Встановлено також, що рішенням Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року "Про надання ОСОБА_3 згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки" останньому надано згоду на зміну цільового призначення частини земельної ділянки в АДРЕСА_1 б/н, площею 0,1000 га, з ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (а.с. 12).

Рішенням Косівської міської ради №2.13-11 від 15.12.2011 року "Про затвердження ОСОБА_3 проекту зміни цільового призначення земельної ділянки" вирішено змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0,1000 га, в тому числі по угіддях: сіножаті - 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; видати ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 11).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 13.03.2012 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 39).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.03.2012 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0323 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 54).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, і ним не було подано ні заяви про поновлення пропущеного строку, ні в ході з'ясування обставин справи не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного строку.

Однак, погодитися в повній мірі з такими висновками колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Ст. 20 визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться за ініціативою власників земельних ділянок; щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.09.2016 року (справа №347/810/15, провадження №22-ц/779/1459/2016) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Косівська міська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1323 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3), укладеного 02.07.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрованого приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Маркуц У.М. за №1443, за недоведеністю позовних вимог (а.с. 58-60).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Косівської міської ради в частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та державного акту на дану земельну ділянку є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, у задоволенні цих вимог також слід відмовити.

Зважаючи на те, що у позивача на даний час відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, то таке право не порушене оскаржуваними рішеннями міської ради.

Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 256, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача, за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому рішення Косівського районного суду від 05 квітня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Косівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради №3.60-7 від 10.06.2011 року та №2.13-11 від 15.12.2011 року в частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки в місті АДРЕСА_1, б/н, площею 0,1000 га та державного акту на дану земельну ділянку, виданого ОСОБА_3, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

Максюта І.О.