Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року м. Словянськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Рудь Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Словянського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження. Дана заява мотивована тим, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області перебувала справа № 2-487/09 за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін м. Донецьк, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві, по якій 10.02.2009 року судом було ухвалено рішення. 20.05.2009 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області зазначене рішення було залишено без змін. На виконання вказаного рішення Центрально-Міським ВДВС Горлівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. На теперішній час приміщення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки перебуває на тимчасово непідконтрольній території та матеріали судового провадження є втраченими. Рішення суду до теперішнього часу повністю не виконане. Відновлення вказаного провадження необхідне для отримання дублікатів виконавчих листів та предявлення їх до виконання.

Просить суд відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-487/09 за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін м. Донецьк, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві.

В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити заяву.

Дослідивши надані заявником документи, суд вважає, що втрачене судове провадження в частині рішення суду від 10.02.2009 року, підлягає відновленню з наступних підстав.

Загальновідомим є той факт, що будівля Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області на теперішній час знаходиться на території тимчасово не підконтрольній українській владі, що дає підстави вважати втраченим судове провадження № 2-487/09 за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін м. Донецьк, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві.

Відповідно до статей 402 та 403 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Згідно з вимогами статті 404 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Вимоги до заяви про відновлення втраченого судового провадження викладені у статті 405 ЦПК України.

Відповідно до статті 405 ЦПК України у заяві про відновлення втраченого судового провадження повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.

До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

Як зазначено в п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, розгляд справ підсудних Центрально-Міському районному суду міста Горлівки Донецької області здійснюється Словянським міськрайонним судом Донецької області, тому заява ОСОБА_1 підсудна даному суду.

Згідно з статтею 407 ЦПК України при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження.

Заявником надана копія рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 10.02.2009 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін м. Донецьк, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві задоволені частково. Рішенням суду з Першого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 стягнуто у відшкодування моральної шкоди в звязку із трудовим каліцтвом, отриманим 02.12.2007 року, в сумі 24000 грн. та у відшкодування витрат на правову допомогу 805 грн.

Крім того, заявник надав копію ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20.05.2009 року, якою рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 10.02.2009 року залишено без змін; копії виконавчих листів виданих на виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 10.02.2009 року, копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2009 року з виконання вищевказаних виконавчих листів.

Згідно з листом Центрально-Міського ВДВС м. Горлівки ГТУЮ у Донецькій області від 06.03.2017 року, за перевіркою в Автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що станом на 27.02.2017 року виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №2-487, виданих 04.06.2009 року Центрально-Міським районним судом міста Горлівки про стягнення з Першого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 24000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 805 грн. не зареєстровані. Матеріали виконавчих проваджень залишені на території проведення активної фази АТО, де раніше був розташований відділ та передача таких виконавчих проваджень у встановленому порядку з обєктивних причин на даний час не може бути здійснена, надати інформації і вчинити виконавчі дії по зазначеним виконавчим провадженням неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦПК України, при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

На думку суду, надані заявником документи є належними та достатніми доказами для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області № 2-487/09 за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін м. Донецьк, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 402-409 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження задовольнити.

Відновити рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області по справі 2-487/09 від 10 лютого 2009 року за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві:

Справа № 2-487/09

РІШЕННЯ

іменем України

10 лютого 2009 року Центрально-Міський районний суд міста Горлівки Донецької області у складі:

головуючого - судді Перетятька О.Ю. при секретарі Мінай Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи па стороні відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Андрія ОСОБА_7 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи на стороні відповідача, орендного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2», оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі міста Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Першого воєнізованого гірничорятувального загону міста Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві. В попередньому судовому засіданні за клопотаннями учасників процесу були залучені до участі в розгляді справи: в якості співвідповідача орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2», треті особи на стороні відповідача оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі міста Горлівки. В подальшому за клопотанням позивача орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2» виключено з числа співвідповідачів та залучено в якості третьої особи на стороні відповідача. Свої вимоги (з урахуванням їх зміни від 24.11.2008 р.(а.с. 72-79) мотивував наступними обставинами. Позивач працював у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні м. Горлівки з 05 листопада 2003 року по 24 березня 2008 p. При цьому він був прийнятий на контрактній основі. 02 грудня 2007 року внаслідок вибуху газу метану й пилу під час безпосереднього виконання трудових обовязків (гірничорятувальних і технічних робіт ) на орендному підприємстві «Шахта імені ОСОБА_2» з ним трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Зазначене підтверджено актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом № 7 від 31 січня 2008 року (далі - акт форми Н-1), складеним Урядовою комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), що стався у відкотному квершлагу №12 пл. k8-11 у перемички №6 вказаної шахти. Причиною повторних вибухів даного нещасного випадку Урядовою комісією зі спеціального розслідування встановлено порушення вимог ДНАОП 1.1.30 «Статуту ДВГРС по організації та веденню гірничорятувальних робіт»(п. 7 акту форми Н-1). У пункті 9 акту форми Н-1 Урядова комісія з розслідування зазначила діагноз його ушкодження здоровя згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу: «Опік полумям вибуху 1-2 ступеня: обличчя, тіла, рук S=10%. Струс головного мозку. Опік верхніх дихальних шляхів середнього ступеня важкості. Опіковий шок середнього ступеня важкості. Забійна рана голови». 24 березня 2008 року обласна профпатологічна МСЕК м. Донецька встановила йому 3 групу інвалідності, причину інвалідності захворювання, пов'язане з нещасним випадком на виробництві. При цьому комісією зроблений висновок про умови та характер праці - протипоказана праця у підземних умовах, у контакті з токсичними речовинами й газами, важка, фізична праця, робота з механізмами, що рухаються на висоті, з психоемоційними навантаженнями» та про потребу у додаткових видах допомоги: медикаментозне та санаторно - курортне лікування. Вважає, що відповідач, перебуваючи з ним у трудових відносинах, своїми неправомірними діями, заподіяв йому моральну шкоду порушенням суб'єктивного права на небезпечні і нешкідливі умови праці, спричинив захворювання, а разом душевні, фізичні та психічні страждання. Вини позивача в даному нещасному випадку не встановлено. Завдані моральні страждання вій оцінює в 180 тис. грн. У нього з'явилися систематичні та раптові головні болі, запаморочення, почуття розсіяності, тривоги, слабкість, підвищена втомлюваність, роздратованість, запальність за незначним приводом, порушення сну (сон поверхневий з частими пробудженнями, вираженим страхом смерті), страх замкнутого простору. Він часто проходить лікування в умовах стаціонару , внаслідок чого його дружина, яка знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною та ще й доглядає за іншою дитиною до досягнення нею шестирічного віку , вимушена відвідувати його у лікарнях, купувати ліки, надавати їжу. Почуття того, що через нього страждають його дружина і діти додає позивачеві додаткових страждань. Через отримані опіки обличчя, тулубу, рук у нього залишилися постопікові атрофічні рубці, що звертає на нього увагу оточуючих, він став незадоволеним своїм зовнішнім виглядом, що робить його невпевненою в собі людиною. Порушення стану його здоров'я зі стійким розладом функцій організму, що призводить до необхідності соціального захисту і допомоги, може бути, на його думку, компенсовано грошовою сумою у 70 тис. грн. Також вважав, що внаслідок отриманого захворювання відбулася втрата нормальних життєвих зв'язків, в першу чергу, нормальних сімейних звязків. Він мешкає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми. Після отримання захворювання втратив можливість працювати на підземних роботах, а отже, отримувати високий заробіток, належним чином утримувати свою родину. Навпаки, він змушений витрачати кошти на лікування, поступово погіршуються стосунки в сімї, він більше не відчуває себе повноцінним чоловіком, батьком, взагалі людиною. Після захворювання він вже не може займатися спортом, їздити на рибалку з друзями внаслідок опіку легенів. Моральну шкоду в зв'язку із втратою нормальних життєвих зв'язків він оцінює в 20 тис. грн. З отриманням захворювання значно знизилася його ділова репутація. Адже, він змолоду пов'язував своє подальше життя з шахтарською працею, отримав спеціальність «підземний електрослюсар» й потім працював за фахом, а зараз позбавлений такої можливості. Це також спричинює йому глибокі моральні страждання які він оцінює в 10 тис. грн. Бажання працювати вимагало й продовжує вимагати від нього додаткових зусиль, адже він відчуває потребу в самореалізації, сподіваючись на підвищення соціального статусу й матеріальної забезпеченості. Суцільну безпорадність в подальшій організації його життя призводить до поглиблення душевних страждань, які можливо компенсувати грошовою сумою 10 тис. грн. Також просив врахувати психотравмувальну ситуацію, що сталася 02.12.2007 р. з ним на роботі, за якої він отримав захворювання. Під час вибуху він втратив свідомість на невизначений час, коли отямився, відчув, то задихається - повітря було дуже гарячим, насиченим газом і пилом. Він проповз близько 20 метрів (йти не мав сили), знайшов респіратор й ввімкнувся. Коли почав дихати чистим повітрям, з'явилася нудота та блювота. Він помітив, що на руках у нього злізла шкіра, на голові від опіку утворилася корка, був сильний головній біль. З'явився страх смерті. У зв'язку із психотравмувальною ситуацією йому та його родині спричинено глибокі психічні та фізичні страждання, які він оцінює в 40 тис. грн. Всього позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 180 тис. грн., а також витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 1500 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, мотивуючи його аналогічно викладеному в позовній заяві. Просив звернути увагу на те, що позивач немає іншої освіти, окрім гірничої, в його віці важко перекваліфікуватися, здобути іншу освіту, а у нього на утриманні знаходиться двоє дітей. Вважав, що оскільки керівник відповідача Арбузов на місці ліквідації аварії керував позивачем, то він несе відповідальність за порушення, оскільки не мав виконувати помилкові накази інших осіб, що порушують законодавство про охорону праці, проте надав цей наказ своїм підлеглим.

У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві. Просив врахувати, що у нього на утриманні двоє малолітніх дітей. До нещасного випадку він був здоровою людиною, зараз відчуває себе повністю морально розбитим, відчуває моральні страждання. Пояснив, що безпосередньо при ліквідації аварії він отримував вказівки від заступника командира Першого воєнізованого гірничорятувального загону ОСОБА_8, що і зазначено в акті форми Н-1. На цей час він не працює, дружина перебуває у відпустці по догляду за дворічною дитиною.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Вважає, що відсутні протиправні дії роботодавця, його вина в спричиненні моральної шкоди, ушкодженні здоров'я. Відповідно до закону відповідальним за організацію аварійно - рятувальних робіт є головний інженер шахти, згідно з висновком спеціального розслідування винними в нещасному випадку є особи, які не працюють в Першому гірничорятувальному загоні. Оперативний загін і перший гірничорятувальний загін є різними юридичними особами. В акті формі Н-1 в якості винних в нещасному випадку керівників їх загону не вказано. В той же час, не заперечувала, що позивач на орендному підприємстві виконував трудові обов'язки, під безпосереднім керівництвом заступника командира загону, хоча всі вони підпорядковувалися головному інженерові шахти і отримували вказівки від командира оперативного гірничорятувального загону. Позивачем порушений строк позовної давності, який встановлюється в три місяці, оскільки вважає спір трудовим, і докази поважності причин пропуску цього строку не надано.

Представник третьої особи на стороні відповідача - орендного підприємства «Шахта імені ОСОБА_9» пояснив, що залишає вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи на стороні відповідача - оперативного воєнізованого гірничорятувального загону пояснив, що не доведена вина відповідача, також відсутня вина керівника їх загону, хоча він і вказаний в акті. Висновки урядової комісії, які відображені в акті форми Н-1 не основані на матеріалах справи.

Представник третьої особи на стороні відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі міста Горлівки, будучи належним чином (рекомендованою кореспонденцією (а.с. 84, 90) про час та місце розгляду справи двічі у судове засідання не зявився, тому суд розглянув справу у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши в судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне.

Позивач працював з 26.04.1993 р. по 31.10.2003 p., на різних посадах на підземних роботах на підприємствах вугільної промисловості, а з 05.11.2003 р.- на посаді респіраторника оперативного взводу Першого воєнізованого гірничорятувального загону по 24.03.2008 p., коли його було звільнено з посади на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України, у звязку з невідповідністю роботі, що виконує, за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової кижки(а.с. 25-27).

Згідно з актом № 7 від 31.01.2008 р. про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, у другу зміну командир ОВГРЗ ОСОБА_10 видав завдання заступнику командира 1ВГРЗ ОСОБА_8 на возведення та закачки гіпсової перемички № 6 на вентиляційному ходку 1З східної лави пласта L1 . О 21 год. 20 хв. 02.12.2007р. в ізольованому просторі 13 східної лави пласта L1 стався вибух метано повітряної суміші. Відділенням, що перебували у шахті, була подана команда надати допомогу постраждалим та виводити усіх людей з шахти. Під час вибуху респіраторник ОСОБА_1 під керівництвом заступника командира 1 ВГРЗ ОСОБА_11 у складі відділення виконував розвантаження та монтаж агрегатів «Пневмоліт» у вентиляційному ходку 13 східної лави пласта L1 біля перемички №6. Після надання медичної допомоги позивач був транспортований на поверхню та доставлений в лікарню. Комісія також констатувала діагноз згідно з листком непрацездатності: опік полум'ям вибуху 1-2 ступеня: обличчя, тіла, рук S=10%. Струс головного мозку. Опік верхніх дихальних шляхів середнього ступеня важкості. Опіковий шок середнього ступеня важкості. Забійна рана голови. В якості основної причини повторних вибухів зазначено порушення вимог ДНАОП 1.1.30 «Статут ДВГPC по організації і веденню гірничорятувальних робіт». Особами, яки допустили порушення вимог законодавства про охорону праці визначено технічного директора ОСОБА_12, який знизив контроль за роботою служб та дільниць в частині безпечного ведення гірничих робіт та командир ОВГРЗ ОСОБА_10, який не вжив ефективних заходів із забезпечення безпеки працівників, чим порушив ст. 14 Закону України «Про охорону праці», ст .41. 49 Гірничого закону України, п.п. 52. 130 ДНАОП 1.1.30 «Статут ДВГРС по організації і веденню гірничорятувальних робіт» (а.с. 39-40). Цей акт не оспорений сторонами. Таким чином, під час нещасного випадку позивач виконував свої трудові обов'язки, перебуваючи під безпосереднім керівництвом заступника командира 1 воєнізованого гірничорятувального загону, то підтверджено згаданим актом форми Н-1, поясненнями позивача та не заперечується представником відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Таким чином, саме на відповідача закон покладає обов'язки по забезпеченню належних умов праці, незважаючи на те, що свої трудові обов'язки працівник виконує при ліквідації аварії на іншому підприємстві. Як вбачається з даного акту, відповідач не виконав свої обовязки з охорони праці, тому відсутність прямої вказівки на порушення саме працівником відповідача вимог законодавства з охорони праці не звільняє останнього від відповідальності за його порушення.

Висновком MCЕК від 24.03.2008 р. позивачеві первинно встановлено з 24.03.2008 р.по 24.03.2009 р. стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60 % за трудовим каліцтвом від 02.12.2007 р., його визнано інвалідом третьої групи. Цей факт підтверджено копією виписки з акту огляду у МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 24.03.2008 р., також зазначено необхідність проходження санаторно - курортного лікування, а також медикаментозне лікування (а.с. 22).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної школи в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. В даному випадку Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати.) Конституційний Суд в п. 5 мотивувальної частини роз'яснив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасною випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Таким чином, правовою нормою, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв'язку із виконанням трудових відносин є ст. 237-1 КзпП України. Однак відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності зі ст. 23 Цивільного кодексу України моральна школа, може, зокрема, полягати у фізичному болю та стражданнях, які особа перетерпіла у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні та фізичні страждання. Отже, між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових відносин, які трансформувалися із відносин щодо роботи в умовах праці, безпеку якої в порушення закону не забезпечив відповідач. Згідно з п. З ч. 2 ст. 1167 ЦК України, на яку послався Конституційний Cуд України, в своєму рішенні від 08.10.2008 р. моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. Стаття 237-1 КЗпП України не встановлює в якості підстави для відшкодування моральної шкоди наявність вини. Більш того, із наведеного акту форми Н-1 вбачається наявність такої вини. Отже, доводи представника відповідача щодо відсутності вини та протиправності дій відповідача не можуть бути прийняті до уваги. Також не можуть бути прийняті до уваги доводи щодо пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із глибини фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачеві втратою професійної працездатності в результаті трудового каліцтва, а також того, що в результаті цього йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи. Суд також бере до уваги, що в результаті названого трудового каліцтва змінився звичний життєвий уклад позивача, він періодично змушений проходити стаціонарне й амбулаторне лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби, випискою із амбулаторної карти, що обумовило необхідність нести додаткові витрати на лікування. Внаслідок обстановки отримання трудового каліцтва він звертався до профпатолога консультаційної поліклініки КЛПУ «Обласна кринична лікарня профзахворювань», де окрім наведених в акті травм був встановлений діагноз та проведено лікування церебростенічного синдрому з тривожно - фобійним радикалом(а.с. 18). MCЕК зроблений висновок про умови та характер праці - протипоказана праця у підземних умовах, у контакті з токсичними речовинами й газами, важка, фізична праця, робота з механізмами, що рухаються на висоті, з психоемоційними навантаженнями(а.с. 21). У зв'язку із зазначеним трудовим каліцтвом не може виконувати звичну роботу, припинив трудові стосунки з підприємством на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, при цьому він 11.05.1991р.отримав професію електрослюсар підземний, що підтверджено копією диплому(а.с. 9), іншої професії немає. Після закінчення професійного навчального закладу та проходження служби в ЗС України, позивач постійно працював на підземних роботах, що підтверджується записами в трудовій книжці. Також суд враховує те, що позивач має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копіями свідоцтв про їх народження та довідкою з місця проживання. Дружина позивача (ОСОБА_15М.) перебуває у відпусті по догляду за дитиною до трьох років, що підтверджено довідкою міської лікарні № 2(а.с. 10), тобто втрата частини заробітку завдає позивачеві моральні страждання. Тому внаслідок втрати роботи значно змінився звичний життєвий уклад позивача, для поновлення попереднього стану потрібні значні зусилля з його боку. З урахуванням викладеного, суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, приходить до висновку, то позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 24000 грн.

З відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 81 ч. 3 ЦПК України (оскільки позивач звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ і рішенням суду частково задоволені позовні вимоги), на користь територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 1 гривня 50 копійок.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу. Позивачем з адвокатом ОСОБА_16 02.09.2008 р. укладений договір на надання правових послуг(а.с. 11-12), відповідно до п. 2.1.1 якого виконання покладених договором обов'язків адвокат зобов'язався здійснювати самостійно або через свого помічника ОСОБА_17 Пунктом 3.1 договору встановлено, що вартість послуг по цьому договору є фіксованою сумою 1500 грн. Згідно з довідкою від 02.09.2008 р. адвоката ОСОБА_16 ним від позивача отримано 1500 грн.(а.с. 94). Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги, несуть сторони. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте ч. 2 ст. 84 ЦПК України передбачає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове якщо компенсація виплачується іншою стороною, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно із журналами судових засідань представник позивача ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях 15.10.2008 р., 30.10.2008 р., 25.12.2008 р., 20.01.2008 р., 10.02.2008 р., перебуваючи у судових засіданнях загалом 3 години 20 хв. (3 1/3 год.), таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат на правову допомогу 3 1/3 год. х 40%х 605 грн.,(розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи) = 805 грн. 86 к.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 23, 268, 1167 ЦК України, ст. 153, 257-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, ч. 3 ст .81, 84, 88, 212 -217 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Першого воєнізованого гірничорятувального загону, треті особи на стороні відповідача, орендного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2», оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі міста Горлівки про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Першого воєнізованого гірничорятувального загону на користь Моїсєєва ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди у зв'язку із трудовим каліцтвом, отриманим 02 грудня 2007 року в сумі 24000(двадцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Першого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правову допомогу 805(вісімсот п'ять) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Першою воєнізованого гірничорятувального загону на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 1 гривня 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили, якщо після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження (десяти днів з дня проголошення рішення) заяву про апеляційне оскарження не буде подано або якщо було подано таку, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України (протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження).

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Центрально-Міський районний суд міста Горлівки шляхом подання заяви про оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.Ю. Перетятько

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_18