Справа № 453/1893/14-ц
№ провадження 2/453/7/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2017 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Камянської сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповіту недійсним та визнання права спільної часткової власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт складений Кам»янською сільською радою Сколівського району Львівської області від 20.11.2003 року від імені мами ОСОБА_5 на користь їх сестри ОСОБА_4. Визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по ? частині спадкового будинку та господарських будівель після смерті матері ОСОБА_5 померлої 05.07.2013 року. Свої вимоги мотивують тим, що їх матері ОСОБА_5, яка померла 05.07.2013 року, на праві особистої власності належав житловий будинок, з господарськими будівлями, що в с. Кам»янка по вул. Набережна, 2, Сколівського району Львівської області. Після смерті матері він прийняв спадщину, оскільки проживав в цьому будинку та відповідно до закону подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, виявилось, що їх сестра, відповідач по справі ОСОБА_4, подала заповіт від 20.11.2003 року, складений від імені матері ОСОБА_5, Кам»янською сільською радою Сколівського району Львівської області, яким мати заповіла відповідачці все своє майно. Заповіт вважають недійсним, оскільки мати в школі не навчалась, була неграмотна не вміла ні читати, ні писати, про що було всім відомо. Вважають, що заповіт необхідно було посвідчувати при свідках, чого зроблено не було, а тому такий підлягає скасуванню, а спадкове майно після смерті матері, поділу між ними порівну по ? частині.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який є одночасно представником позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 позов підтримали, просили такий задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_7 позов не визнали вказали, що оспорюваний заповіт особисто підписаний заповідачем в присутності особи, яка посвідчила заповіт, а саме секретаря Кам»янської сільської ради, як і передбачено ст.1251 ЦК України. Заповідач, укладаючи заповіт, власноручно підписувала два примірники оригіналу заповіту, а також особисто розписалась в журналі реєстру реєстрації нотаріальних дій, який знаходиться в сільській раді. Підписуючи вказаний документ заповідач своїм підписом виразила свою волю розпорядженням майном на випадок смерті. Позивачі не надали доказів на які посилаються, як на підставу своїх позовних вимог. Заявлений позов вважають безпідставним, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_8»янської сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова ОСОБА_9 в судове засідання не з»явився, подав заяву за вх. №5095від 16.11.2015 року про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з»явився, завідувач ОСОБА_10 подав заяву за вх.. №4195 від 14.09.2017 року про розгляд справи без участі представника держнотконтори, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За життя, а саме 20 листопада 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений секретарем Кам»янської сільської ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за №140. Відповідно до цього заповіту спадкодавець заповіла належний їй будинок та господарські будівлі, що в с. Кам»янка, Сколівського району Львівської області,та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право, своїй дочці, відповідачу по справі ОСОБА_4.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

З положень ст.ст. 202,1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Під час розгляду справи позивачем було подано клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, для з'ясування питань щодо належності підпису на оскаржуваному заповіті ОСОБА_5.

На виконання вимог ухвали від 22.06.2015 року про призначення та проведення почеркознавчої експертизи, з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України до суду надійшов висновок криміналістичної експертизи з дослідження підписів за №2466 від 30.10.2015 року, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_5, розташований після слів: «Зміст ст..534, 535 Цивільного кодексу мені роз»яснено» на оригіналі одного примірника заповіту, укладеного від імені ОСОБА_5, 20 листопада 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Кам»янської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №140, виконаний самою ОСОБА_5.

Вказаний висновок суд оцінює як належний та допустимий доказ, який будь-яких сумнівів у суду не викликає щодо його правильності та повноти дослідження з врахуванням при цьому всіх наданих сторонами доказів.

Суд, не приймає до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що експерту не було достатньо для складення висновку наданих зразків підпису їх матері ОСОБА_5, тому експерт не зміг провести повного та об»єктивного дослідження підпису. Вказане твердження позивача суперечить як самому висновку так і наявній в матеріалах справи поясненнях експерта ОСОБА_12 за вх.. №464 від 04.03.2016 року, згідно яких наданий нею висновок вона підтримує, зразків, які були представлені для порівняльного дослідження було достатньо для складення об»єктивного висновку.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складеней у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем і при його складані та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі та вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Підстави для визнання заповіту недійсним, передбачені ст.ст. 1257, 1247 ЦК України, судом в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено дані обставини і висновком експерта №2466 від 30.10.2015 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено в судовому засіданні недійсність заповіту ОСОБА_5 від 20.11.2003 року, посвідченого секретарем Кам»янської сільської ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_11, який зареєстрований в реєстрі за №140, із підстав підробки підписів від імені заповідача у заповіті.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Камянської сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповіту недійсним та визнання права спільної часткової власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сколівського

районного суду Львівської області ОСОБА_13

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2017 року