Справа № 743/825/17
Провадження № 2/743/302/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, її представника

ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, з урахуванням зміненої позовної заяви від 25.10.2017 р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, остаточно просив:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25 січня 2017 р. між ОСОБА_4, в інтересах якої діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та скасувати право власності останньої на зазначене нерухоме майно;

- визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

В обґрунтування заяви зазначає, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі з 4 січня 1957 р., нажили житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який в силу ст. 22 КпШС України, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Зазначає, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., він, як спадкоємець першої черги подав заяву про прийняття спадщини після його смерті приватному нотаріусу МОКЛИГІНІЙ О.С.. Остання йому повідомила, що 15 грудня 2016 р. ОСОБА_4 оформила права власності на будинок в цілому на себе та 25 січня 2017 р. подарувала його донці ОСОБА_3. Вказане відбулось, з порушенням норм сімейного законодавства, так як даний будинок є не приватною власністю ОСОБА_4, а є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_6. Через це, він позбавлений права на успадкування після смерті батька частини спадщини у вигляді частки нажитого об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 змінений позов підтримали, з підстав вказаних в ньому.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечила проти позову, з тих підстав, що дарування їй житлового будинку відповідала волі ОСОБА_4 та волі померлого ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просив в задоволенні позову відмовити. Суть заперечень проти позову зводиться, що, в силу діючого на час будівництва будинку законодавства, органом місцевого самоврядування обґрунтовано вказаний житловий будинок обліковувався за ОСОБА_4, тому він не міг бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, учасниками права спільної сумісної власності подружжя були ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_3 жодним чином не вчиняє дій з визнання, або не визнання прав ОСОБА_1, тобто не може бути відповідачем за вказаними вимогами. Чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту, як визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке померло за позовом не учасників цих відносин. Вимоги про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволенню не підлягають, оскільки в позовній заяві відсутня правова підстава вказаних вимог.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

По справі встановлено, що:

- ОСОБА_6 та ОСОБА_4 побували у зареєстрованому шлюбі з 4 січня 1957 р.;

- ОСОБА_6 та ОСОБА_4 являються батьками позивача по справі ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3;

- ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.;

- 15 грудня 2016 р. державним реєстратором КП «Чернігівське МБТІ» АЛЕКСАНДРЕНКО Л.В. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень за якою ОСОБА_4 набула в цілому право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- 20 грудня 2016 р. приватним нотаріусом МОКЛИГІНОЮ О.С. заведена спадкова справа № 64/2016 після смерті ОСОБА_6, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 р.;

- 25 січня 207 р. ОСОБА_4, в інтересах якої діяв ОСОБА_5, на підставі договору дарування житлового будинку, подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р..

Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, які встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56 було запроваджено державну реєстрацію нерухомого майна в сільській місцевості, а до 13 грудня 1995 року в сільській місцевості державна реєстрація нерухомого майна не проводилась і належність спадкодавцю права власності на житловий будинок підтверджувалось лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 побудований до 13 грудня 1995 року, а саме в 1979 р., за даними технічного паспорту, то в силу вказаних Правил належність спадкодавцю права власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

В даному випадку, довідкою виконавчого комітету Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 18 серпня 2017 р. підтверджується, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за даними погосподарських книг з 1980 р. належав ОСОБА_4.

В той же час, відповідно до ст. 22 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 січня 1957 р. і під час шлюбу (в 1979 р. та в 1991 р.) нажили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то він в силу ст. 22 КпШС України є їхньою спільною сумісною власністю, не дивлячись на те, що він обліковувався тільки за ОСОБА_4.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами задоволенню не підлягають, виходячи з того, що:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був нажитий ОСОБА_10 та ОСОБА_4 під час шлюбу і саме вони є учасниками спільної сумісної власності подружжя;

- ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., а відтак їх цивільна правоздатність припинилась у момент їх смерті;

- їхні діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не являються учасниками спільної сумісної власності батьків;

- пред'явлення позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, в такій ситуації, без пред'явлення вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на належну йому частини житлового будинку є недоречним; при тому, що судом встановлені обставини набуття вказаного житлового будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_4 під час шлюбу в спільну сумісну власність.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, то суд враховує таке.

По справі встановлено, що ОСОБА_4, в інтересах якої діяв ОСОБА_5, на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 25 січня 2017 р. державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області НАВАЛІХІНОЮ О.О., подарувала своїй дочці ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. В указаному договорі зазначено, що право власності на нього підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданою 25 січня 2017 р. вказаним державним нотаріусом та, що вказаний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

В зміненій позовній заяві від 25 жовтня 2017 р., ОСОБА_1 не вказав правову підставу позовних вимог про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, а лише пов'язував недійсність вказаного договору дарування, не врахуванням, при його укладенні, того, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

З 1 січня 2016 р. не передбачено видання свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В даному випадку, 15 грудня 2016 р. державним реєстратором КП «Чернігівське МБТІ» АЛЕКСАНДРЕНКО Л.В. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності виключно за ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 не оскаржує проведення такої державної реєстрації прав та їх обтяжень, тобто набуття ОСОБА_4 в цілому права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на наведене, враховуючи те, що позивачем не вказано правову підставу позовних вимог про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним вказаного договору дарування житлового будинку в судовому порядку, то, як наслідок, відсутні і правові підстави для скасування права власності на будинок за ОСОБА_3.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 15, 16, 203, 1218, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 22, 23, 28 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд Чернігівської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги - особами, які брали участь, і були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, або протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення - особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення.

Головуючий В.Б.Сташків