Справа №577/335/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1190/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору недійсними, -

в с т а н о в и л а:

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 08 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір № 1802/0808/71/-013, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в розмірі 50 тис. дол. США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 08 серпня 2038 року. 12 серпня 2009 року було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до вказаного кредитного договору. 09 серпня 2010 року укладено додаткову угоду № 1 до даного договору, якою було внесено зміни до існуючих кредитних зобов'язань договорів. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, згідно з умовами якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору. 08 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору. Крім того, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір іпотеки № 1802/0808/71-013-Z-1, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Вважає, що крединий договір є недійсним з огляду на наступне: невиконання передоговірної роботи, не повідомлено споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача; умисне ненадання банком важливої інформації, що згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є такою, що вводить в оману. Крім того, кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.07.2007 року. Просить визнати недійсним кредитний договір № 1802/0808/71-013 від 08 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1 від 08 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2 від 08 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним договір іпотеки № 1802/0808/71-013-Z-1 від 08 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк».

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 1802/0808/71-013, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Сведбанк".

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ "Сведбанк"

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ "Сведбанк".

Визнано недійсним іпотечний договір № 1802/0808/71-013-Z-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Сведбанк".

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 1802/0808/71-013, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк».

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк».

Визнано недійсним договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк».

Визнати недійсним іпотечний договір № 1802/0808/71-013-Z-1, укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк».

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції щодо того, що банком не було проведено з позивачем переддоговірної роботи перед укладенням кредитного договору, відсутній графік платежів, є безпідставними. Позичальником 08 серпня 2008 року було підписано Бюлетень продукту «Житлова іпотека на вторинному ринку». Сам позивач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений з загальними умовами кредитування і погодився з ними, наслідком чого стало підписання ним кредитного договору 08 серпня 2008 року. Посилання ОСОБА_3 на те, що кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час його укладення сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. На момент вчинення правочину волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Беручи до уваги, що кредитний договір є дійсним, тому відсутні підстави і для визнання недійсними іпотечного договору та договорів поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника «Альфа-Банк» ОСОБА_6. який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені обставини свідчать про наявність ознак обману з боку банку, під впливом якого позивач підписав кредитний договір, що тягне за собою визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст.ст. 215, 230 ЦК України. Відповідно, виходячи з положень ч. 1 ст. 216, ч. 2 с. 548 ЦК України, підлягають визнанню недійсними і іпотечний договір та договори поруки, якими був забезпечений оспорюваний кредитний договір.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1802/0808/71-013, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 50 тис. дол. США зі сплатою 12,5% річних строком повернення до 08 серпня 2038 року (Т. 1, а. с. 9-13).

Згідно п. 3.1.1. кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 533,63 доларів США (Ануїтетний платіж) у чітко встановлений цим Договором термін 08 числа кожного місяця. За рахунок Ануїтетного платежу позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати у першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору процентів, а за рахунок залишку суми - погашення частини кредиту.

П. 3.2. кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1802/0808/71/-013-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (Т. 1, а. с. 21).

08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, відповідно до якого ОСОБА_5 поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (Т. 1, а.с. 20).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір іпотеки № 1802/0808/71-013-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з умовами якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (Т. 1, а.с. 23-24).

12 серпня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до спірного кредитного договору, згідно з яким розмір строкової заборгованості було змінено на 36136,40 дол. США, а також встановлено порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, змінено розмір щомісячного ануїтетного платежу з 533,63 дол. США на 387,33 дол. США, а також визначено, що кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу між ним та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_8 з метою придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (Т. 1, а.с. 14-18).

09 серпня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 серпня 2008 року № 1802/0808/71-013, згідно з умовами якої сторони встановили, що розмір визначеної у 12,5% річних процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору у випадках, встановлених договором (Т. 1, а. с. 19).

Листом від 05 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» повідомило ОСОБА_3 про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ «Дельта Банк» (Т. 1, а.с. 25).

Згідно з повідомленням від 18 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» здійснило відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ «Альфа-Банк» (Т. 1, а.с. 26).

04 лютого 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 08 серпня 2008 року, згідно з яким позичальник зобов'язався надати банку оригінали документів, що підтверджують право власності на предмет іпотеки протягом двох днів з моменту отримання від банку вимоги про їх надання (Т. 1, а.с. 27).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Зідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що у кредитному договорі зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, щомісячна сума необхідного платежу, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Зазначений висновок викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року по даній справі, який відповідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковим для суду при новому розгляді справи.

Та обставина, що банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту, сама по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, так як сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

У п. 10.1 кредитного договору зазначено, що, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови, викладені у цьому договорі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, виконував умови договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими. Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновок судово-економічної експертизи № 2191 від 10.04.2017 року. Проте колегія суддів вважає, що зазначений висновок експерта не є належним та достовірним доказом наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після призначення судово-економічної експертизи, судовим експертом було направлено суду клопотання про надання додаткових документів для проведення експертизи, серед яких зокрема: відомості про рух коштів (виписки) стосовно платіжних операцій, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту під час укладення договору; матеріали кредитної справи за кредитним договором № 1802/0808/71-013 від 08 серпня 2008 року.

Проте, клопотання експерта в повному обсязі не було виконано. Судом першої інстанції на виконання клопотання експерта зазначені документи у ПАТ «Альфа-Банк» не витребовувались та експертиза було проведена на підставі тих документів, які надав позивач, а саме: квитанцій про сплату комісій та страхових платежів, та договорів добровільного страхування іпотечного майна (т. 3 а. с. 8- 118).

Крім того судом на вирішення експертизи були поставлені питання щодо перевірки умов кредитного договору, які сторони узгодили при його укладенні: процентної ставки та щомісячного платежу.

Частиною 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючі ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо).

Відповідно до п. 3.10 кредитного договору за перевірку документів згідно з цим договором позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту без ПДВ, шляхом сплати суми комісії на рахунок № 3601 через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день такої сплати.

Згідно п. 3.11 кредитного договору за касове обслуговування згідно з цим договором позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 0,75 % від суми видачі через касу без ПДВ, шляхом сплати через касу банку в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день такої сплати.

Зазначені умови кредитного договору, хоча і не відповідають п. 3.6 Правил, але позивачем були сплачені, передбачені ними платежі під час отримання кредиту в серпні 2008 року, а тому саме з цього часу, у нього виникло право на звернення до суду з вимогами щодо визнання їх недійсними, якщо він вважав своє право порушеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником ПАТ «Альфа-Банк» було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог (т. 2 а. с. 205).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність ознак обману з боку банку, під впливом якого позивач підписав договір, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ст. ст. 215, 230 ЦК України, є помилковим, не відповідає наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Отже, рішення суду на підставі п.3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, ч. ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» судові витрати, понесені ПАТ «Альфа-Банк» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати за рахунок держави. Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п.3, п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору недійсними - відмовити.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» по сплаті судового збору в сумі 1071 гривень 80 копійок компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -