печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Василевській А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - Третя особа), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.04.2016 р. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Відповідача, який керував автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_2, який керував автомобілем Nissan Maxima, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності Позивачу, у результаті якої автомобіль Позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2016 р. Відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована Третьою особою, до якої 12.04.2016 р. Позивач звернувся у встановленому законом порядку за виплатою страхового відшкодування.

20.05.2016 р. Третьою особою виплачено Позивачу страхове відшкодування у розмірі 34620,39 грн. Однак, загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Nissan Maxima, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, згідно з актом виконаних робіт становить 57048,48 грн., що була сплачена Позивачем в повному обсязі.

Позивач неодноразово звертався до страхової компанії із заявою про збільшення суми страхового відшкодування, та 22.08.2016 р. і 05.01.2017 р. Третьою особою Позивача додатково виплачено страхове відшкодування в розмірі 3171,23 грн. і 5543,30 грн., відповідно, якої однак недостатньо для відшкодування вартості відновлювального ремонту.

При цьому, під час визначення розміру страхового відшкодування Третя особа керувалася висновком про оцінку КТЗ №04-25/04 від 25.04.2016, складеного експертом ФОП ОСОБА_4, згідно з яким вартість матеріального збитку з урахуванням конфіденту фізичного зносу визначено в сумі 37791,62 грн.

З урахуванням того, що суми страхового відшкодування, виплаченого Позивачу Третьою особою недостатньо для повного відшкодування шкоди завданої Відповідачем транспортному засобу Позивача, останній просить стягнути з Відповідача на його користь з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог суму відшкодування, у розмірі 13713,56 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні доводи та вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Зазначив, що вартість відновлювального ремонту є завищеною.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 11.04.2016 р. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Відповідача, який керував автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_2, який керував автомобілем Nissan Maxima, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності Позивачу, у результаті якої автомобіль Позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2016 р. Відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована Третьою особою, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6624496 від 02.07.2015 р., а також за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 030131/4409/1000054 від 24.06.2015 р.

12.04.2016 р. Позивач звернувся у встановленому законом порядку до Третьої особи за виплатою страхового відшкодування.

На підставі звіту про оцінку КТЗ №04-25/04-01 від 21.07.2016 р., зробленого на замовлення Третьої особи експертом СПД ОСОБА_4, розмір збитку по пошкодженому автомобілю «Nissan Maxima», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, відповідно до акту виконаних робіт ТОВ «Авто центр «Європа-Сервіс» № ЕС-К-15710 від 29.06.2016 р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 37791,62 грн.

Позивачем не заперечується, що Третьою особою сплачено суму страхового відшкодування на загальну суму 37791,62 грн.

При цьому, згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Авто центр «Європа-Сервіс» № ЕС-К-15710 від 29.06.2016 р., загальна вартість виконаних робіт з відновлювального ремонту автомобіля Nissan Maxima, реєстраційний № НОМЕР_2, становить 57 048,48 грн.

01.09.2016 р. Позивачем згідно платіжного доручення № ТОВ «Авто центр «Європа-Сервіс» здійснено доплату різниці вартості ремонту автомобіля на суму 19256,86 грн.

В подальшому, після звернення Позивача до суду з даним позовом, 05.01.2017 р. Третьою особою Позивачу здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 5543,30 грн.

Відтак, Третьою особою на користь Позивача фактично сплачено 43334,92 грн., а різниця між сумою вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan Maxima», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, та розміру страхового відшкодування становить 13 713,56 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням положень ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом цього Закону (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на наведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Переконливих мотивів для відступлення від правової позиції, викладеної у вищевказаних висновках Верховного Суду України, стороною Відповідача суду не наведено.

Щодо заперечень Відповідача та Третьої особи на рахунок завищення ТОВ «Автоцентр «Європа-Сервіс» вартості ремонтних робіт суд зазначає, що в належний спосіб такі доводи не доведені.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що між Позивачем та ТОВ «Автоцентр «Європа-сервіс» укладено договір №121 про закупівлю послуг технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, відповідно до умов якого вказане Товариство зобов'язалось надавати Позивачу послуги технічного обслуговування та ремонту легкових автомобілів належних йому на праві власності, а Позивач, в свою чергу, зобов`язався оплачувати ці послуги.

Абз.12 п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Фонду державного майна України, Міністерства юстиції України, від 24.11.2003 № 142/5/2092, визначає, що відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ (п.2.3 Методики).

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (п.2.4 Методики).

Частина 1 статті 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України).

Частина 2 статті 22 ЦК України визначає, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи положення ст. ст. 22, 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи вищевикладене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 13713,56 грн., яка і підлягає стягненню на користь Позивача з Відповідача.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений Позивачем підлягає відшкодуванню Відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України та ст. 10, 57, 60, 209, 212-215, 88 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» 13713,56 грн. та у відшкодування судових витрат 1378,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун