Справа № 459/2775/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/2309/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ПАТ «Укрсоцбанк»

ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило солідарно стягнути з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 заборгованість за договором кредиту №606/33-059 від 03.08.2007 року, укладеним між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі АКБ) «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, в розмірі 191773,44 доларів США, з якої станом на 30.05.2014 року: заборгованість по тілу кредиту 114153,81 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом 77619,63 доларів США, а також заборгованість по пені в розмірі 177630 грн. 64 коп., нарахованої за прострочення сплати тіла кредиту та процентів за період з 30.05.2013 року по 29.05.2014 року, обґрунтовуючи позовну вимогу тим, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит в сумі 118189,74 доларів США, а позичальник, виконання зобовязань якого за кредитним договором забезпечене порукою ОСОБА_5 на підставі договору поруки №606/33-034 від 03.08.2008 року, допустив порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту, що є підставою для звернення банку з вимогою до відповідачів, як солідарних боржників, про дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом та усіх штрафних санкцій.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.08.2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 191773,44 доларів США, що становить суму кредиту та відсотки за його користування, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на час постановлення рішення 07.08.2015 року становить 4120079 грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 177630 грн. 64 коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 1827 грн. понесених судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, просив скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував умови договору поруки, а тому дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для припинення поруки відповідача ОСОБА_5 Звертає увагу на те, що у п. 3.3.1. договору поруки закріплено обовязок кредитора до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Зазначає, що збільшення розміру процентної ставки до 15% без письмового погодження поручителем, внаслідок чого збільшено обсяг відповідальності поручителя, є правовою підставою для припинення поруки відповідача ОСОБА_5, а тому у нього відсутній солідарний з позичальником обовязок перед кредитором щодо виконання забезпеченого порукою зобовязання. Крім того, вважає, що суд повинен був застосувати наслідки спливу позовної давності в частині вимог, предявлених до відповідача ОСОБА_3, з урахуванням положення п.4.5 кредитного договору, яким передбачено зміну строку виконання основного зобовязання, повязаного з виникненням у кредитора права на дострокове стягнення всієї суми кредиту та нарахованих процентів. Зазначає, що останній платіж за кредитним договором було внесено 30.12.2009 року, а тому саме з цієї дати слід обраховувати перебіг строку позовної давності. Апелянт вважає такими, що не відповідають нормам матеріального закону, висновки суду першої інстанції про переривання перебігу строку позовної давності поданням позивачем заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом банку до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.01.2016 року скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.08.2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.01.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На новому розгляді справи апеляційним судом, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідачів на підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (кредитодавцем), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 (позичальником) укладено договір кредиту №606/33-059 (а.с.6-8 т.1), відповідно до якого позичальнику було надано кредит для споживчих потреб у сумі 120000 швейцарських франків зі сплатою 10,0% річних за користування кредитними коштами, який він зобовязаний повернути до 03.08.2017 року шляхом внесення щомісячних платежів (ануїтетних платежів) до 10 числа кожного місяця в сумі 1585,81 швейцарських франків (п.п.1.1, 1.1.1, 1.2 договору).

Пунктом 2.8 договору кредиту, передбачено, що кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначених у п.1.1 цього договору.

Про намір змінити розмір процентів кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду (п.2.8.1 договору).

У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п.2.8.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору (п.2.8.2 договору).

У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п.2.8.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою (п.2.8.3 договору).

Пунктом 3.3.8 кредитного договору визначено обовязок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати ануїтетні платежі та можливу неустойку і штрафи в термін, визначений у п.1.1.1 цього договору.

Згідно з п. 4.5 кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п. 3.3.8 цього договору (а саме, щодо своєчасного та в повному обсязі сплати ануїтетних платежів), протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечено порукою відповідача ОСОБА_5 на підставі укладеного між ним (поручителем), банком та позичальником договору поруки №606/33-034 від 03.08.2007 року (а.с.10 т.1), відповідно до п.1.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору.

Пунктом 3.3.1 договору поруки передбачено, що кредитор зобовязаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

19.03.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 (про внесення змін) до кредитного договору, якою сторони внесли зміни до п.1.1 кредитного договору, змінивши валюту зобовязання із швейцарського франку на долар США, визначивши суму наданого позичальнику кредиту 118189,74 доларів США, збільшивши ставку процентів за користування кредитними коштами з 10,0% річних на 13,50% річних та визначивши новий розмір щомісячних платежів (ануїтетних платежів) у звязку із зміною валюти зобовязання 1853,09 доларів США.

У звязку з укладенням вказаної вище Додаткової угоди №1 до кредитного договору, того ж дня, 19.03.2008 року було укладено Додаткову угоду №1 (про внесення змін) до договору поруки, якою було внесено зміни до п.2.1.1 та 2.1.2 договору поруки, які за своїм змістом є аналогічними наведеним вище положенням Додаткової угоди №1 до кредитного договору.

Так, зокрема, відповідно до внесених змін у п.2.1.2 договору поруки, передбачено збільшення ставки процентів за користування кредитними коштами з 10,0% річних на 13,50% річних.

20.10.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_3 знову було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору, якою сторони погодили збільшення з 20.10.2008 року ставки процентів за користування кредитними коштами з 13,50% на 15% річних. В решті, умови кредитного договору залишились незмінними.

Після встановлення з 20.10.2008 року процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних, змін до договору поруки, зокрема, шляхом укладення з поручителем ще однієї додаткової угоди до договору поруки, внесено не було.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, за змістом наведених вище норм закону, обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст. 653 ЦК).

За змістом ч.1 ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобовязаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Як було вже вказано вище, після погодження між банком та позичальником встановлення з 20.10.2008 року процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних, змін до договору поруки, зокрема, в тій самій формі, в якій було укладено договір поруки та Додаткову угоду №1 (про внесення змін) від 19.03.2008 року, внесено не було, а відтак, письмового погодження поручителем збільшення його відповідальності, як того вимагає й норма пункту 3.3.1 договору поруки, в належній формі оформлено не було.

Враховуючи наведені вище норми закону та умови договору поруки, не можна вважати, що банк дотримався вимог пункту 3.3.1 договору поруки, направивши поручителю лист №25 від 20.10.2008 року (а.с.127 т.1, 21-22 т.2) про збільшення відсоткової ставки, оскільки, як було вже зазначено вище, за умовами договору поруки (п.3.3.1) він повинен був отримати від поручителя саме письмове погодження на зміни умов договору.

Іншого, альтернативного, варіанту, який дозволяв би лише довести до відома поручителю про збільшення обсягу його відповідальності, умовами договору поруки не передбачено.

З урахуванням наведених вище норм закону та умов договору поруки, слід дійти висновку про те, що порука відповідача ОСОБА_5 відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є припиненою.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука також припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пунктом 6.2 договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а у випадку його невиконання, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.11-12 т.1) встановлено, що, починаючи з 11.11.2008 року, позичальник порушив умови п.3.3.8 кредитного договору щодо своєчасного (до 10 числа місяця) та в повному обсязі (1853,09 доларів США) сплати щомісячних (ануїтетних) платежів, а тому, відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів з моменту допущення позичальником порушення наведеного вище пункту 3.3.8 кредитного договору, тобто з 11.01.2009 року у кредитора виникло право вимоги на дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, а у позичальника, відповідно, виник обовязок протягом одного дня повернути всю суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції.

Слід зазначити, що норма пункту 4.5 кредитного договору не вимагає від кредитора попереднього звернення до позичальника з письмовою вимогою (повідомленням) про дострокове повернення всієї суми кредиту.

Правильність таких висновків щодо моменту порушення позичальником умов кредитного договору (саме, починаючи з 11.11.2008 року), окрім даних розрахунку заборгованості, підтвердили й самі сторони в судовому засіданні апеляційного суду.

До того ж, 03.09.2009 року банк вже звертався до суду з позовом до іпотекодавця ОСОБА_7 про дострокове стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення про задоволення якого набрало законної сили 26.11.2009 року (а.с.85-87, 92-94 т.1).

Отже, саме з моменту виникнення у кредитора права на дострокове повернення позичальником всієї суми кредиту (з 11.01.2009 року) настання строку виконання основного зобовязання за умовами п.4.5 кредитного договору, слід обраховувати початок перебігу передбаченого пунктом 6.2 договору поруки трьохрічного строку для предявлення кредитором вимоги (позову) до поручителя.

Таким чином, враховуючи те, що з позовом до поручителя позивач звернувся лише в червні 2014 року, тобто після спливу визначеного п.6.2 договору поруки трьохрічного строку, порука відповідача ОСОБА_5 вважається припиненою і на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Оскільки порука відповідача ОСОБА_5 є припиненою, тому вимоги, предявлені до нього позивачем про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором (дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені) є безпідставними, а тому в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача ОСОБА_5 слід відмовити за безпідставністю.

Суд першої інстанції вказаних вище вимог закону та умов договору поруки не врахував, в повній мірі не зясував усіх фактичних обставин у цій частині спору і дійшов помилкового висновку про задоволення позову до поручителя ОСОБА_5, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», звернених до відповідача ОСОБА_5, в повному обсязі за безпідставністю з наведених вище мотивів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів.

Отже, з урахуванням цих вимог закону та наведених вище умов кредитного договору, а також доведеного дослідженими в судовому засіданні доказами факту порушення позичальником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, вимога позивача про дострокове стягнення з нього вказаного вище розміру заборгованості за кредитними договором є законною.

Однак, відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.143-148 т.1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК).

З урахуванням наведених вище норм закону й того, що за умовами п.4.5 кредитного договору порушення права кредитора на дострокове отримання від позичальника всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором відбулось з 12.01.2009 року (оскільки один день був визначений для повернення позичальником всієї суми кредиту), то саме, починаючи з цієї дати слід було обраховувати трьохрічний строк позовної давності, в межах якого позивач мав право предявити до відповідача ОСОБА_3 позов про дострокове стягнення вказаної вище заборгованості за кредитним договором.

Проте, зверненням позивача 03.09.2009 року з позовом до одного з боржників (іпотекодавця) за кредитним договором та внесенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (визнання боргу) відповідачем ОСОБА_3 30.12.2009 року платежу по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 18758,30 доларів США, відповідно до ст.264 ЦК України відбулось переривання перебігу трьохрічного строку позовної давності, а тому заново його слід відраховувати саме з 30.12.2009 року.

Отже, звернувшись у червні 2014 року з даним позовом, позивач пропустив строк позовної давності і причин, які можна було б визнати поважними, ним не наведено.

Посилання сторони позивача на те, що у березні 2012 року банк звертався до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16.11.2009 року, яким було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.85-89 т.1), і що такими діями перервав перебіг строку позовної давності, є безпідставними, оскільки такі дії, відповідно до положень ст.264 ЦК України, не свідчать про переривання позовної давності.

Суд першої інстанції вказаних вище вимог закону та обставин справи не врахував, а тому безпідставно не застосував наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, предявлених до відповідача ОСОБА_3

З урахуванням наведених вище норм закону та мотивів, оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині теж підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача ОСОБА_3 за спливом строку позовної давності.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати в повному обсязі з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі з наведених вище мотивів та підстав.

У звязку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1827 грн. (а.с.200 т.1) підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1827 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_8