АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4067/17 Головуючий 1 інст. Євтіфієв В.М.
Справа № 642/8425/15 Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «ТБ Слобожанщина» про стягнення коштів, сплачених по договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 406765 грн. 08 коп., що були сплачені ним за придбаний у ОСОБА_3 автомобіль INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 04.01.2014 року він на підставі довідки - рахунку придбав у ОСОБА_3 за 148000 грн. (враховуючи курсову різницю 406765 грн. 08 коп.) автомобіль INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285.

Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015 року по справі 2/645/143/15 за позовом Харківської міської фінансово - кредитної спілки «Криниця» до ОСОБА_5Ю, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договір

купівлі-продажу автомобіля INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнано недійсним, скасована державна реєстрація вказаного транспортного засобу на імя ОСОБА_4

Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015 року по справі 2/645/143/15 в зазначеній вище частині залишено без змін.

Вважав, що має право на повернення сплачених ним відповідачу коштів за покупку вказаного автомобіля в порядку вимог ст. 216 ЦК України.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 406765 грн. 08 коп., що були сплачені ОСОБА_4 за придбання у ОСОБА_3 автомобіля INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285., судовий збір сумі 4067 грн. 65 коп., а всього стягнуто 410832 грн. 73 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 20 вересня 2016 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 148500 грн. 08 коп., що були сплачені ОСОБА_4 за придбання у ОСОБА_3 автомобіля INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285., судовий збір сумі 1484 грн. 99 коп., а всього стягнуто 149984 грн. 99коп.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач придбав спірний автомобіль не у ОСОБА_3, а у ТОВ «Слобожанщина», що підтверджується і рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015 року, згідно якого 24.01.2014 року спірний автомобіль було зареєстровано на імя ОСОБА_4 як придбаного в торгівельній організації.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з довідки-розрахунку, яка міститься в матеріалах справи не вбачається, що позивач сплатив саме відповідачеві якусь суму коштів.

Крім того, вважає, що стягуючи кошти на користь позивача, суд першої інстанції не вирішив питання про повернення автомобіля позивачеві та взагалі не зясував чи є ОСОБА_3 належним відповідачем у справі.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності факту недійсності договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами у цій справі, та наявності підстав для застовування наслідків недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 18.02.2013 року між Харківською міської фінансово - кредитної спілкою (ХМФКС) «Криниця» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №18-13, в порядку забезпечення за кредитним договором був укладений договір застави від 22.03.2013 року, де предметом застави був автомобіль INFINITI М 35, 20007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285.

07.06.2013 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова з ОСОБА_5 стягнуто на користь ХМФКС «Криниця» заборгованість кредитним договором у розмирі 134622,00 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль NFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285.

02.04.2013 року ОСОБА_5Ю зазначений автомобіль був знятий з обліку ВРЕР № 11 Харківської області для реалізації.

04.04.2013 року вказаний автомобіль був поставлений на облік на імя ОСОБА_6

17.04.2013 року автомобіль був знятий з обліку у ВРЕР № 11 Харківськівської області ОСОБА_6 та зареєстрований на облік на імя відповідача.

21.01.2014 року ОСОБА_3 зняв зазначений автомобіль з обліку для реалізації.

24.01.2014 року ОСОБА_4 на підставі довідки - рахунку придбав у ОСОБА_3 автомобіль INFINITI М 35, 2007 року випуску, номером кузова, рами JN1BANY50U0131285 вартістю 148 500 грн. і зареєстрував зазначений автомобіль ВРЕР № 2 Харківської області із зміною державного номеру на АА 0150 ІМ.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015 року у справі 2/645/143/15 за позовом Харківської міської фінансово - кредитної спілки «Криниця» до ОСОБА_5Ю, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля INFINITI М 35, 2007 року випуску, номер кузова, рами JN1BANY50U0131285 визнано недійсним, скасована державна реєстрація вказаного транспортного засобу на імя ОСОБА_4

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставши, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, наслідком недійсності правочину є двостороння реституція, котра полягає у тому, що кожна сторона недійсного правочину, незалежно від наявності її вини у визнанні правочину недійсним, повертає іншій стороні все отримане за таким правочином. Якщо ж повернути в натурі отримане за правочином неможливо (наприклад, предметом правочину було надання послуг, виконання роботи тощо), то вартість одержаного відшкодовується грошима. При цьому оцінка одержаного провадиться за цінами, що існують на момент відшкодування. Зростання або зменшення цін, що існували на момент укладення правочину, визнаного недійсним, на розмір відшкодування не впливає.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як

однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 148 500 грн., сплачених останнім на підставі довідки рахунку від 24 січня 2014 року.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4 придбав спірний автомобіль не у нього, а у ТОВ «Слобожанщина», спростовуються матеріалами справи.

Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ТОВ «Слобожанщина» є особою, що виконує делеговані повноваження субєктів владних повноважень згідно із законом чи договором, а отже є розпорядником публічної інформації, стосовно інформації, повязаної з виконанням їхніх обовязків.

Відповідно до п. 1.1. договору №16121, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «ТОВ «Слобожанщина», останнє зобовязувалось здійснити виключно: передпродажну підготовку, рекламне та інформаційно-консультаційне забезпечення, оформлення довідки-рахунку.

Таким чином, жодних зобовязань ТОВ «Слобожанщина» щодо продажу автомобіля від свого імені не брало. Отже, ТОВ «ТБ «Слобожанщина» не може нести будь-якої відповідальності за продаж вказаного автомобіля.

Відповідно до п. 4.7. договору №16121 відповідальність перед покупцем за юридичну чистоту продажу несе саме ОСОБА_3

Тобто між ОСОБА_3 та ТОВ «Слобожанщина» відповідно до вимог ст. 1011 ЦК України був укладений договір комісії, відповідно до якого ТОВ «Слобожанщина» здійснювало відповідні дії, повязані із продажем спірного автомобілю в інтересах та за рахунок власника транспортного засобу ОСОБА_3

Згідно заяви ОСОБА_3 від 23.01.2014 року він самостійно знайшов покупця ОСОБА_4 на належний йому транспортний засіб, покупець здійснив розрахунок, претензії до покупця відсутні, а ТОВ «Слобожанщина» надало свої послуги в повному обсязі та у звязку з викладеними обставинами просить видати покупцю транспортний засіб та оформити відповідні документи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про повернення спірного автомобіля позивачеві, є безпідставними, оскільки судовим розглядом справи за позовом Харківської міської фінансово - кредитної спілки «Криниця» до ОСОБА_5Ю, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 достеменно встановлено, що спірний автомобіль не знаходився у користуванні ОСОБА_4, а був заарештований та переданий на відповідальне зберігання Харківській міській фінансово-кредитній спілці «Криниця» за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського,7.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: