Справа №752/429/16-ц
Провадження № 2/752/475/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.12.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: Головне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 23.02.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4., визнання недійсним договору дарування АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 06.03.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4. за реєстровим № 1110, визнання недійсною довіреності на право управління і розпорядження гаражного боксу НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаразів «Відрадний-1» по вул.Качалова 6-а в м.Києві від імені ОСОБА_5 на ім»я ОСОБА_3 від 23.02.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач зареєстрований та проживав разом з матір»ю - ОСОБА_5 в АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26.10.2006 р. Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

З осені 2009 р. ОСОБА_5 часто хворіла, перенесла чотири інсульти і ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

З метою оформлення спадкових прав він звернувся до відповідачки ОСОБА_2 про отримання правовстановлюючих документів на квартиру, однак вона йому повідомила, що АДРЕСА_1 була подарована матір»ю ще 2010 р., а тому зазначене нерухоме майно не входить до складу спадщини.

Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач дізнався про те, що в лютому 2010 р. ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно ОСОБА_2.

Крім того, йому стало відомо про те, що 23.02.2010 р. ОСОБА_5 видала довіреність на ім»я ОСОБА_3 на право управління і розпорядження гаражем НОМЕР_1 за адресою: м.Київ, вул.Качалова, 6а в КБЕІГ «Відрадний-1»

Позивач вважає зазначені правочини недійсними, оскільки за своїм станом здоров»я, після перенесених хвороб його мати не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в зв»язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали заявлені вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на те, що після перенесених ОСОБА_5 інсультів за своїм станом здоров»я на момент укладення оспорюваних правочинів остання не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що тягне недійсність правочинів.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову, вважаючи його необгрунтованим, не доведеним, а обставини, викладені в позовній заяві, такими, що суперечать дослідженим судом доказам і підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними не має, а сам факт перенесеного ОСОБА_5 інсульту не свідчить про неможливість усвідомлювання нею значення своїх дій.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4. заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що при посвідченні оспорюваних правочинів вона перевірила дієздатність особи та вчинила всі необхідні дії, передбачені Інструкцією. Будь-яких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_5 при посвідченні заповіту, договору дарування та довіреності у неї не виникло.

Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 03.06.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, передметом якого є АДРЕСА_1, який посідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4. та зареєстровано в реєстрі за № 1110.

Зі змісту договору вбачається, що Дарувальник - ОСОБА_5 розуміла зміст укладеного правочину, добровільно надала згоду і підписала дану угоду, про що зробила відповідний запис на тексті правочину.

При посвідченні даного правочину нотаріусом була перевірена дієздатність особи, що відображено в тексті правочину, а також підтверджено приватним нотаріусом ОСОБА_4. в ході її допиту в якості свідка під час судового розгляду.

Нотаріус підтвердила, що будь-яких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_5 при особистому спілкуванні з нею і посвідченні договору дарування у неї не виникло, їй було роз»яснено зміст правочину, його наслідки, на що остання погодилась, прочитал Договір та підписала його.

Також судом встановлено, що 23.02.2010 р. ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого вона заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, своїй доньці - ОСОБА_2.

Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4. та зареєтровано в реєстрі за № 292.

До підписання заповіт був прочитаний та власноручно підписаний заповідачем, як зазначено в тексті заповіту.

Під час складання заповіту нотаріусом була встановлена особа заповідача та перевірена її дієздатність.

Зазначені дії нотаріуса в частині складання заповіту і його посвідчення були правомірними та відповідали вимогам ст.1248 ЦК України.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з вимогами ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

На підставі ст.1257 ЦК України заповіт може бути визнаний судом недійсним у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до положень ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути взинаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті, за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Її син, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що його мати в момент складання заповіту та укладення оспорюваних правочинів внаслідок своєї хвороби не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Зазначені обставини спростовуються показами свідків: ОСОБА_4. - приватного нотаріуса, що посвідчувала оспорювані правочини, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - лікуючого лікаря, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2

В ході судового розгляду свідки повідомили суду, що в період укладення оспорюваних правочинів і в подальшому ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій, гарно орієнтувалась в просторі і часі, спілкувалась, всіх впізнавала, самостійно пересувалась, могла себе обслуговувати, поводила себе адекватно. Свідки спростували посилання позивача на здійсненним ним догляду за матір»ю після перенесеного інсульту.

Лікуючий лікар ОСОБА_7 в ході надання пояснень зазначила, що після перенесеного в 2009 р. ОСОБА_5 вона її часто відвідувала, в подальшому вона сама, спільно з донькою приходили на прийом до поліклініки і при закритті листка непрацездатності будь-яких показань для направлення її на консультацію до психіатра не потребувала.

У даній справі з метою визначення психічного стану ОСОБА_5 після перенесеного інсульту в жовтні 2009 р. на момент складання заповіту та укладення договору дарування була призначена посмертна судово-психіатрична експертизи.

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 375 від 14.06.2017 р. експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту від 23.02.2010 р. та договору дарування від 03.06.2010 р. страждала психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного генезу з психоорганізчним синдромом і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Суд не вбачає підстав не довіряти акту посмертної судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_5 на час укладення оспорюваних правочинів, оскільки, досліджуючи стан ОСОБА_5, комісія вивчала стан її здоров»я за медичними документами, показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Зазначених порушень при складанні заповіту та договору дарування судом встановлено не було і в ході розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження наявності таких порушень.

Докази сторони позивача, а саме покази свідків: ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які зазначали, що позивач здійснював догляд за ОСОБА_5, що остання поводила себе не адекватно не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки спростовані показами інших допитаних свідків, на які посилався суд, а також не узгоджуються з висновками судово-психіатричної експертизи.

Також в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження посвідчення ОСОБА_5 довіреності на ім»я ОСОБА_3 на право управління і розпорядження гаражним боксом НОМЕР_1 в кооперативі «Відрадний-1».

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259,261,265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: Головне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя