Номер провадження 2-о/754/334/17
Справа №754/9820/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.,

при секретарі Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Деснянський районний у м.Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві про встановлення факту народження, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що з 12.09.2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 01.06.2017 року його дружина ОСОБА_2, знаходячись в гостях на тимчасово окупованій території України у своїх батьків в м.Феодосія Автономної Республіки Крим, народила дитину жіночої статі.

Як зазначає заявник, отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст.13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так, він звернувся до Деснянського районного у м.Києві ВДРАЦС з відповідною заявою, але отримала відмову у проведенні реєстрації народження з підстав невідповідності формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що встановлення факту народження дитини необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, заявник просить задовольнити його вимоги.

Заявник в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Враховуючи обставини справи, керуючись вищенаведеною нормою закону, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника, заінтересованої особи представника зацікавленої особи.

Дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2009 року, заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року (а.с.8).

З копії медичного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.06.2017 року, виданого Державною бюджетною установою охорони здоров»я Республіки Крим «Феодосійський медичний центр», вбачається, що 01.06.2017 року у ОСОБА_2 в м. Феодосія при одноплідних пологах народилась дівчинка, також вказано, що дитина народилась в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

Згідно довідки про народження № 459 Феодосійського міського відділу запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 15.06.2017 року, батьками народженої 01.06.2017 року у м.Феодосія ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим ... реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 статті 9 цього Закону встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ст.10 ч.1 цього Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Згідно ч.1 ст.17 вищевказаного Закону, у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Донецьк.

Згідно ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Приписи ст. 259 ЦПК України вказують на те, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами. Забезпечення органів державної реєстрації актів цивільного стану бланками свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше ; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть), у разі мертвонародження.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Відповідно до ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина заявника є громадянином України як особа, матір якої на момент її народження є громадянкою України.

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявники не мають можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявників про встановлення факту народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, при одноплідних пологах, жіночої статі, місце народження дитини: м.Феодосія, Автономної Республіки Крим, мати дитини: громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько дитини: громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року.

Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 4, 10, 60, 213-215, 234, 256-259, 257-1 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Деснянський районний у м.Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві про встановлення факту народження - задовольнити.

Встановити факт народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, при одноплідних пологах, жіночої статі, місце народження дитини: м.Феодосія, Автономної Республіки Крим, мати дитини: громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько дитини: громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий