Справа № 387/660/17
Номер провадження по справі 2/387/342/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Цоток В. В.

при секретарі Придатченко О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Яремчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добровеличківської центральної районної лікарні Добровеличківського району Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, в якому зазначила, що наказом № 11 від 12.01.1990 року її було зараховано з 14.01.1990 року на посаду санітарки травматологічного відділення Добровеличківської ЦРЛ. В подальшому ОСОБА_1 працювала на посаді молодшої медичної сестри різних відділень ЦРЛ. Останнє місце її роботи - молодша медична сестра по догляду за хворими хірургічного відділення. Наказом № 181-К від 26.06.2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП. Позивач вважає своє звільнення із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України незаконним , оскільки згоди на це вона не давала, відповідної заяви не писала . Крім того, ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконного звільнення, після 27 років безперервної роботи в ЦРЛ, її було позбавлено суспільно-корисної праці, чим спричинено душевні страждання. Розмір відшкодувань моральної шкоди позивач оцінює в сумі 3000 гривень .

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Додала, що 23.06.2017 року, перебуваючи в службовому кабінеті головного лікаря ЦРЛ, під тиском керівництва, вона заявила про своє бажання звільнитися із займаної посади. Однак, того ж дня, вирішила відмовитися від свого наміру. Стверджувала, що заяву про звільнення за власним бажанням вона не складала та не підписувала . Проте їй, станом на 23.06.2017 року було відомо про наявність такого документу. В період з 23.06.2017 року по 30.06.2017 року вона не вчиняла дій по відкликанню заяви про своє звільнення.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю та пояснила, що ОСОБА_1, останнім часом, неналежним чином виконувала свої функціональні обов'язки, внаслідок чого на неї неодноразово скаржилися пацієнти лікарні . Востаннє така скарга надійшла в другій декаді червня місяця 2017 року . З метою з'ясування всіх обставин, що мали значення по даному факту, 23.06.2017 року, позивача, разом із заступником головного лікаря з медичної частини, старшою та головною медичними сестрами було викликано до головного лікаря . В ході з'ясування обставин, факти, викладені в скарзі, знайшли своє підтвердження, що мало потягти за собою застосування відносно ОСОБА_1 заходів дисциплінарного впливу . Однак остання заявила про наявність у неї наміру звільнитися за власним бажанням з 30.06.2017 року. З метою складення відповідної заяви, позивач, 23.06.2017 року, самостійно прибула до відділу кадрів . Оскільки ОСОБА_1 має слабий зір, тому, на її прохання, технічний запис заяви про звільнення було вчинено начальником відділу кадрів - ОСОБА_3, в присутності ОСОБА_4 При цьому підпис на вказаному документі був поставлений ОСОБА_1 особисто . Про наявність у позивача вільного волевиявлення на звільнення із займаної посади, на переконання представника відповідача, окрім зазначеного вище, свідчать і ті обставини, що ОСОБА_1 самостійно, до 30.06.2017 року, вчиняла дії по оформленню обхідного листа, підписалася у наказі про своє звільнення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що працює на посаді начальника відділу кадрів Добровеличківської ЦРЛ. 23.06.2017 року, вона, разом з позивачем, заступником головного лікаря з медичної частини, старшою та головною медичними сестрами перебували у службовому кабінеті головного лікаря ЦРЛ, де розглядалося питання неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків. В ході спілкування позивач заявила про свій намір звільнитися із займаної посади за власним бажанням з 30.06.2017 року . Відразу після цього ОСОБА_1 самостійно прибула до відділу кадрів з метою скласти заяву про звільнення . За станом здоров'я позивача ( слабий зір ), на прохання останньої, технічний запис вказаного документу був виконаний свідком, проте підпис вказаного документу був вчинений особисто ОСОБА_1 29.06.2017 року позивач самостійно з'явилася до відділу кадрів, отримала обхідний лист і того ж дня здала його заповненим . 30.06.2017 року ОСОБА_1 не вийшла на роботу, а 03.07.2017 року отримала трудову книжку . Послідовність вказаних дій, які вчинялися позивачем самостійно, на думку ОСОБА_3, свідчать про наявність у неї на той момент волевиявлення на звільнення . Свідок стверджувала, що в її присутності будь-яких дій, які б принижували честь та гідність ОСОБА_1 персоналом ЦРЛ не вчинялося . Натомість звернула увагу суду на ті обставини, що питання неналежного виконання позивачем своїх обов'язків було предметом неодноразового розгляду керівництва лікарні .

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що працює на посаді сестри-господарки Добровеличківської ЦРЛ. 16.06.2017 року хвора гінекологічного відділення ОСОБА_6 поскаржилася свідку щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків . Про вказане ОСОБА_5 повідомила в усній формі старшу акушерку пологового відділення ОСОБА_7, оскільки такі скарги надходили не вперше.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що працює на посаді старшої акушерки пологового відділення . В червні місяці 2016 року сестра-господарка ОСОБА_5 повідомила їй про наявність скарг хворих щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків. Про вказані обставини свідок доповідною запискою повідомила головну медичну сестру . 23.06.2017 року свідок була присутня в кабінеті головного лікаря ЦРЛ під час розгляду питання неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків, де остання заявила про наявність у неї наміру звільнитися із займаної посади за власним бажанням . Свідок стверджувала, що в її присутності будь-яких дій, які б принижували честь та гідність позивача персоналом ЦРЛ не вчинялося .

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що працювала на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення . 23.06.2017 року вона, в особистих справах, прибула до службового кабінету начальника відділу кадрів ЦРЛ. На той момент у вказаному приміщенні знаходилися начальник відділу кадрів - ОСОБА_3, позивач та головна медична сестра. В присутності свідка ОСОБА_1 начальником відділу кадрів було надано зразок документу. Однак позивач попросила виконати технічний запис вказаного документу ОСОБА_3, що остання і вчинила . Після цього ОСОБА_1 поставила у вказаному документі свій підпис .

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини .

З трудової книжки НОМЕР_2 від 06.01.1988 року, виданої на ім'я ОСОБА_1, встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 14.01.1990 року по 30.06.2017 року. Починаючи з 01.06.2016 року ОСОБА_1 працювала на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими хірургічного відділення ( а.с. 6 ).

23.06.2017 року позивачем на ім'я головного лікаря Добровеличківської ЦРЛ було подано заяву про її звільнення із займаної посади за власним бажанням ( а.с. 22 ).

Наказом головного лікаря Добровеличківської ЦРЛ від 26.06.2017 року № 181-к ОСОБА_1 звільнено з посади молодшої медичної сестри з догляду за хворими хірургічного відділення 30 чернвя 2017 року за власним бажанням ( ст.38 КЗпП України ) ( а.с. 23 ).

Вказаний наказ позивачем не оспорювався .

30.06.2017 року позивач здала до відділу кадрів обхідний лист, заповнений належним чином ( а.с. 24 ).

03.07.2017 року ОСОБА_1 особисто отримала належну їй трудову книжку ( а.с. 16 ).

Згідно ч.1,2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про поновлення на роботі, позивач посилалася на ті обставини, що не мала вільного волевиявлення на звільнення із займаної посади за власним бажанням, а була вимушена залишити посаду під тиском керівництва лікарні . Крім того заяву про своє звільнення вона не писала та не підписувала .

Однак доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала і не заявила клопотань про їх витребування .

Натомість надані відповідачем письмові докази та показання свідків повністю спростовують доводи ОСОБА_1

Про наявність у позивача волевиявлення на звільнення за власним бажанням вказують наступні обставини : ОСОБА_1 власноручно підписала заяву про своє звільнення ; самостійно вчиняла дії, спрямовані на оформлення обхідного листа ; самостійно підписала наказ від 26.06.2017 року про своє звільнення з 30.06.2017 року, не оспорюючи його ; в період з 23.06.2017 року по 30.06.2017 року не вчиняла дій по відкликанню поданої нею заяви ; 30.06.2017 року не вийшла на своє робоче місце ; 03.07.2017 року забрала свою трудову книжку .

З огляду на вказане позовна вимога про поновлення на роботі є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити .

Зважаючи на ті обставини, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди є похідними від попередньої вимоги, тому в їх задоволенні також слід відмовити .

На піставі ст. 38 КЗпП України, керуючись ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відмовити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці та жительці АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у поновленні її на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими хірургічного відділення Добровеличківської центральної районної лікарні .

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні на її користь з Добровеличківської центральної районної лікарні заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні на її користь з Добровеличківської центральної районної лікарні відшкодувань заподіяної моральної шкоди в сумі 3000 ( три тисячі ) гривень .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі десяти днів з дня отримання його копії шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Цоток В.&nbsp; В.