АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/417/17-ц
Провадження № 22-ц/792/1404/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинно побудований будинок.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги зазначали, що 01 березня 1997 року за договором дарування отримали у власність 44/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 житловою площею 42,9 кв.м. Після отримання дозволу на будівництво житлового будинку розміром 8x10 м, наданого рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №257 від 17 вересня 1998 року, за вказаною адресою побудували житловий будинок загальною площею 135,3 кв.м вартістю 298090 грн. Будинок побудований з дотриманням протипожежних та санітарних норм, не порушує права інших осіб, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження №05-98/2/16 від 15 листопада 2016 року. Будівництво ними здійснено самочинно, що унеможливлює його узаконення. Тому, просили суд визнати право спільної сумісної власності на самочинно побудований житловий будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права. Судом не надано належної оцінки показанням свідків у справі, безпідставно визнано висновок експертного дослідження №05-98/2/16 від 15 листопада 2016 року неналежним доказом і прийнято як доказ висновок будівельно-технічної експертизи №1/17 від 24 травня 2017 року, який містить ряд порушень.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу. Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є власниками земельної ділянки площею 0,0656 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1. За договором дарування від 01 березня 1997 року позивачі отримали у власність 44/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 житловою площею 42,9 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №257 від 17 вересня 1998 року ОСОБА_2 надано дозвіл на перебудову двоповерхового житлового будинку за вказаною адресою. Без виготовлення проектної документації та отримання необхідних дозвільних документів позивачі здійснили будівництво житлового будинку загальною площею 135,3 кв.м.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд обґрунтовано виходив з того, що самочинне будівництво житлового будинку здійснено з порушенням державних будівельних норм, порушує права інших осіб.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

В силу ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» в редакції, чинній на час проведення будівництва будинку, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1/17 від 24 травня 2017 року ступінь готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 135,3 кв.м становить 100%. Самочинно збудований житловий будинок, а також сарай з літньою кухнею не відповідають вимогам державних архітектурних, будівельних санітарних та протипожежних правил та норм, а саме:

- протипожежні відстані між житловим будинком по АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_1 ІІІ ступеня вогнестійкості та хлівом з літньою кухнею «Д» по АДРЕСА_1 і житловим будинком, господарською будівлею домоволодіння по АДРЕСА_2 не відповідають вимогам додатку 3.1. (обов'язковий) ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», оскільки відстані мають бути: між будинками не менше 8 м, фактично - 5,06 м і 5,13 м, між господарською спорудою (хлів з літньою кухнею «Д») та будинком і господарською спорудою по АДРЕСА_2 мають бути 6 м, фактично - 1,33 м і 0,80 м;

- розміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 відносно «червоної лінії» забудови не відповідає вимогам п. 3.32 ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», так як відстань між «червоною лінією» і житловим будинком житлових вулиць має бути не менше 3 м, фактично будинок знаходиться на відстані 2,67 - 2,79 м від огорожі з сторони вул. Залізнична;

- розміщення хліва (сараю) з літньою кухнею «Д» по АДРЕСА_1 відносно межі сусідньої земельної ділянки не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», оскільки відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни потрібно приймати не менше 1 м, фактична відстань 0,36 м;

- розміщення двоповерхового житлового будинку відносно міської каналізації не відповідає вимогам таблиці 1 додатку 8.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» - відстань між самопливною каналізацією і фундаментом будинку має бути не менше 3 м, фактично - 2,67 - 2,79 м;

- ширина туалету 1-12, що знаходиться на другому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам п. 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», так як мінімальна ширина вбиральні має бути не менше 0,9 м, фактично - 0,81 м.

Будівництво двоповерхового житлового будинку «АІІ», сараю з літньою кухнею «Д» по АДРЕСА_1 здійснювалось з порушенням державних будівельних норм та правил, які діяли на той час і регламентували порядок забудови земельної ділянки.

Частина порушень, що стосуються місця розташування будівель щодо відстаней до меж земельної ділянки, червоних ліній, пожежних розривів не можливо виправити без руйнування побудованих будівель.

Отже, оцінивши зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин і вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в позові про визнання за позивачами права власності на самочинне будівництво.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди позивачів із висновками суду першої інстанції. Вони не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду і спростовували його висновки.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилання апелянтів на неналежну оцінку доказів не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд першої інстанції правомірно визнав належним і допустимим доказом висновок судової будівельно-технічної експертизи, оскільки експертиза призначалася у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Висновок мотивований, у ньому зазначено матеріали, які експерт використав, докладний опис проведених досліджень, повно надані відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання. Експерт попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Стаднічук Н.Л. Провадження: № 22-ц/792/1404/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 6