02.08.2017 Єдиний унікальний № 371/1212/16-ц
Провадження № 2/371/30/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.

за участі :

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

з секретарем Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 22.11.2014 близько 17 години він прибув на власному автомобілі до приміщення магазину «ЕКО», розташованого за адресою: вул. Соборності, 61-а міста Миронівка Київської області. На вході до вказаного приміщення він зустрів відповідача ОСОБА_2, який запропонував йому вийти на двір, щоб поспілкуватись. Розмова мала місце з лівої сторони від вхідних дверей до магазину «ЕКО». Під час спілкування між ними на ґрунті неприязних відносин відбулася сварка, у ході якої відповідач з метою заподіяння шкоди його здоровю наніс один удар кулаком правої руки по голові. Після отримання удару з метою захисту від подальшого нанесення тілесних ушкоджень він схопив ОСОБА_2 за поли верхнього одягу. В цей час їхні дії були припинені сторонніми особами.

Отримавши тілесні ушкодження, він відійшов до власного автомобіля, який перебував на паркувальному майданчику перед магазином «ЕКО», та спілкувався зі своїм знайомим ОСОБА_4 В цей час до нього підбіг відповідач та з метою заподіяння шкоди здоровю наніс один удар кулаком правої руки по голові.

Умисними протиправними діями ОСОБА_2 завдав йому фізичного болю і заподіяв тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа.

22 листопада 2014 року він був госпіталізований до Миронівської центральної районної лікарні із діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом передньої стінки лівої лобної пазухи. Посттравматична мокулопатія лівого ока». В період із 22 листопада 2014 року по 03 грудня 2014 року проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Миронівської ЦРЛ, до 20 грудня 2014 року продовжував лікування амбулаторно.

Під час обстеження рентгенологами Миронівської ЦРЛ було зроблено шість знімків його черепа для визначення наявності та характеру переломів кісток черепа.

06 грудня 2014 року після отримання консультації він пройшов обстеження у виді компютерної томограми приносових пазух у ТОВ «Олександрійський консультативно-діагностичний центр», за результатами якого йому було видано два знімки та протокол СКТ із заключенням: ознаки багатоскалкового перелому передньої стінки лівої лобної пазухи та верхньої стінки лівої очниці зі зміщенням уламків, лівобічного фронтиту (посттравматичного), гіперпластичного сфеноетмоїдиту, одонтогенного пристінково-гіперпластичного двобічного верхньощелепного синуситу, з більшою ймовірністю кісти лівої верхньощелепної пазухи, лівобічного викривлення переділки носа.

08 грудня 2014 року лікарями Інституту отоларингології йому видано консультативний висновок з діагнозом : «Перелом стінки лівої лобної пазухи. Екзофтальм зліва».

24 грудня 2014 року він був госпіталізований до стаціонарного відділення Інституту отоларингології для хірургічного втручання. 24 грудня 2014 року йому проведено хірургічну операцію : здійснено пластику передньої стінки лівої лобної пазухи та пластику верхньої стінки лівої орбіти.

Лікування здійснював за власний рахунок.

21.07.2016 у кримінальному провадженні № 0000586 відповідача було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який полягав у нанесенні йому умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди.

В момент скоєння злочину він отримав моральне потрясіння, оскільки відчув ламання кісток черепу.

Від отриманих травм він був госпіталізований до двох лікувальних закладів, в одному з яких проведено хірургічну операцію під загальним наркозом, що залишило побічні негативні наслідки у вигляді постійного головного болю і втоми. В його організм відбулось хірургічне втручання із вживленням сторонніх імплантів (титанових пластинок, шурупів, тутопласту), оскільки перелом був багатоскалковий.

В подальшому вимушене лікування завдавало систематичного морального дискомфорту. Тривалий час він не міг нормально працювати і жити в суспільстві, оскільки прооперована ділянка не дозволяла жодного навіть торкання до неї до того часу поки кістки прооперованої ділянки не зрослись. Змушений був ходити із забинтованою головою в тій частині, де проведено операцію. Все це вилилось в систематичні душевні страждання. Було порушено його нормальні життєві звязки.

Внаслідок перелому він тривалий час відчував фізичний біль, такий біль переслідує його і досі, проте у меншому обсязі. Він має на обличчі певний дефект у вигляді невеликого западіння в районі лівої брови, а також післяопераційний рубець довжиною біля 6 см.

Завдану моральну шкоду оцінив у 300000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відповідає засадам розумності та справедливості.

Відповідач до цього часу жодним чином не відшкодував завдану шкоду, тому просив в судовому порядку стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 300000 грн. та понесені судові витрати у виді витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, в поясненнях послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснив, що в момент заподіяння тяжкого тілесного ушкодження пережив сильний стрес та біль, тривалий час переживав фізичні незручності та психологічний дискомфорт, фіксував всю увагу на проблемі одужання та реабілітації, мав нестійкий настрій, постійно перебував у емоційній напрузі, був знервований, дратівливий, уникав контактів, оскільки була перебинтована голова, відчував почуття образи, обурення, приниженої гідності, мав перешкоди у виконанні повсякденних обовязків, тимчасово був відірваний від активного соціального життя, не міг керувати автомобілем, тому звертався за допомогою до знайомих. Адвокатську діяльність вимушений був звести до мінімуму, займався нею, не виходячи з дому, відмовлявся від надання допомоги у багатьох справах, переживав за свою соціальну репутацію. В період стаціонарного та амбулаторного лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для дружини. Рана трішки загоїлась лише в середині літа 2015 року. В даний час він побоюється щодо майбутнього стану здоровя, оскільки оперативне втручання мало місце в області голови, куди вживлені сторонні імпланти. Має рубець довгастої форми, дефект кісткової тканини із западінням шкіряних покривів, які сприймає як набуті дефекти обличчя.

Відповідач позов не визнав з підстав його недоведеності. Вказав, що позивач на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру не надав жодного доказу.

Представник відповідача заперечив вважає розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, завищеним. Позивач після травми вів звичний спосіб життя, займався адвокатською діяльністю, продовжував активне громадське життя. Заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу з тих підстав, що аналогічного змісту позовна заява та інші процесуальні документи були складені до жовтня 2016 року та додані до матеріалів кримінального провадження, за результатами розгляду якого понесені витрати уже стягнуто на користь позивача.

Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що здоровя є особистим немайновим благом, яке охороняється цивільним законодавством.

Для захисту вказаного нематеріального блага одночасно можуть бути використані як спеціальні, так і загальні способи захисту, в тому числі відшкодування завданих збитків та компенсація моральної шкоди.

Статтею 280 ЦК України передбачено, що в разі, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом встановлені такі обставини.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року встановлено, що 22 листопада 2014 року приблизно о 17 годині ОСОБА_1 прибув на власному автомобілі до магазину «ЕКО», розташованого за адресою: вулиця Соборності, 61-а міста Миронівка Київської області. При вході до магазину він зустрів ОСОБА_2, який запропонував йому вийти на вулицю, щоб поспілкуватись. Під час спілкування, яке мало місце з лівої сторони від вхідних дверей магазину «ЕКО», між ними на ґрунті неприязних відносин відбулася сварка, у ході якої у ОСОБА_2 виник умисел на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з метою заподіяння шкоди здоровю ОСОБА_1, ОСОБА_2 наніс один удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_1 Після удару з метою захисту від подальшого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 схопив ОСОБА_2 за поли верхнього одягу. В цей час їхні дії були припинені сторонніми особами.

Отримавши тілесні ушкодження, ОСОБА_1 відійшов до власного автомобіля, який перебував на паркувальному майданчику перед магазином «ЕКО», та спілкувався зі своїм знайомим ОСОБА_4 В цей час до них підбіг ОСОБА_2 та, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоровю ОСОБА_1 наніс один удар кулаком правої руки по голові останнього.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_2 завдав фізичного болю ОСОБА_1 і заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з переломами кісток основи черепа.

Згідно висновку судово медичної експертної комісії № 68/к від 12 липня 2016 року за підсумками проведеної комісійної судово медичної експертизи «… у ОСОБА_1 мала місце закрита черепно мозкова травма з переломами кісток черепа, яка відповідно до Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя».

Виявлені у потерпілого ОСОБА_1 тяжкі тілесні ушкодження могли виникнути «…за обставин, зазначених під час проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_1 від 02.07.2016 року», а саме від удару «кулаком правої руки по голові ОСОБА_1, а саме в область лівої брови».

Як вбачається з інформації, яка міститься в дослідницькій частині такого висновку, був врахований висновок експерта № 122/к від 16.11.2015 - 15.01.2016, будь яких суперечностей такі висновки не містять.

За вчинені дії ОСОБА_2 було засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді пяти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку у два роки.

За результатами розгляду кримінального провадження цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено, в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, із засудженого стягнуто витрати, понесені потерпілим на правову допомогу. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вирок згідно правил ст. 532 КПК України набрав чинності 07 березня 2017 року.

Вказані встановлені обставини з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, є обовязковими для суду відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частини 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Частиною 3 та 4 вказаної статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до п. 5 Постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що в результаті отриманих ушкоджень позивач 22 листопада 2014 року був госпіталізований до Миронівської центральної районної лікарні із діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом передньої стінки лівої лобної пазухи. Посттравматична мокулопатія лівого ока».

В період із 22 листопада 2014 року по 03 грудня 2014 року він проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Миронівської ЦРЛ.

Після стаціонарного лікування продовжував амбулаторне лікування до 20 грудня 2014 року.

06 грудня 2014 року після отримання консультації лікарями поліклінічного відділення Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. Коломійченка Національної академії медичних наук України» позивач пройшов обстеження у вигляді компютерної томограми приносових пазух у ТОВ «Олександрійський консультативно-діагностичний центр», за результатами якого отримав знімки, а також протокол СКТ № 2145 від 06 грудня 2014 року.

За змістом протоколу лікар зробив заключення : КТ - ознаки багатоскалкового перелому передньої стінки лівої лобної пазухи та верхньої стінки лівої очниці зі зміщенням уламків, лівобічного фронтиту (посттравматичного), гіперпластичного сфеноетмоїдиту, одонтогенного пристінково-гіперпластичного двобічного верхньощелепного синуситу, з більшою ймовірністю кісти лівої верхньощелепної пазухи, лівобічного викривлення переділки носа.

08 грудня 2014 року лікарями Інституту отоларингології позивачу видано консультативний висновок № 17496/14, в якому зазначено діагнози: «Перелом стінки лівої лобної пазухи. Екзофтальм зліва», призначене амбулаторне лікування.

24 грудня 2014 року позивача було госпіталізовано до стаціонарного відділення Інституту отоларингології з діагнозом: «Перелом передньої та нижньої стінки лівої лобної пазухи» для хірургічного втручання.

Відповідно до виписки № 2306 із медичної картки стаціонарного хворого від 31 грудня 2014 року 24 грудня 2014 року позивачу проведено хірургічну операцію, зокрема: 1) пластику передньої стінки лівої лобної пазухи; 2) пластику верхньої стінки лівої орбіти.

Вказані обставини підтверджені даними наданих позивачем письмових доказів: виписки № 6303 від 03 грудня 2014 року, протоколу СКТ № 2145 від 06 грудня 2014 року, консультативного висновку № 17496/14 від 08 грудня 2014 року, виписки № 2306 із медичної картки стаціонарного хворого від 24 грудня 2014 року, виписки № 2303 із медичної карти стаціонарного хворого від 31 грудня 2014 року.

Неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті : щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоровя.

В момент отримання тілесних ушкоджень позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, приниженої гідності, страху за своє здоровя.

В подальшому позивач був вимушений проходити амбулаторне та стаціонарне лікування з оперативним втручанням, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів.

Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, знижений настрій, пригніченість, дратівливість, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього.

Впродовж певного періоду лікування позивач був непрацездатним, обмежив свою адвокатську діяльність, що потягло за собою погіршення можливості отримання прибутків, не міг займатися спортом, керувати автомобілем, вести активний спосіб життя.

Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації та майбутнього стану здоровя, зважаючи на ту обставину, що мало місце оперативне втручання в область голови із вживленням сторонніх імплантів. Дотепер продовжуються проблеми зі здоровям у вигляді періодичних болів, залишається психологічний дискомфорт із-за рубця та западіння шкіряних покривів на обличчі.

Такі обставини підтверджені показаннями позивача як свідка та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що постійно спілкувалися із позивачем після отримання ним тілесних ушкоджень, за проханням позивача надавали транспорті послуги у його перевезенні до лікувальних закладів, в тому числі до міста Києва, перевезенні дружини та малолітньої дитини. Підтвердили факт переживання позивачем фізичних незручностей та психологічного дискомфорту.

Свідок ОСОБА_5 також показав, що позивач три місяці після отримання травми був переважно вдома, його лице було розпухле, голова перемотана, потім довго було червоне око, не загоювався рубець. Позивач був пригніченим, переживав з приводу майбутнього стану здоровя.

Допитана як свідок дружина позивача ОСОБА_7 показала, що вдома були створені певні умови для позивача, три місяці вона доглядала його, оскільки він потребував зовнішньої допомоги. Позивачу було заборонено виходити на вулицю зимою, він вимушений був перебувати вдома, свою професійну діяльність звів до мінімуму, займався деякими справами, не залишаючи будинок, відмовлявся від клієнтів, просив допомоги знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у наданні транспортних послуг, так як сам не міг керувати автомобілем.

Факт наявності дефекту кісткової тканини з незначним западінням шкіряних покривів та наявності по верхньому краю лівої брови рубця довгастої форми довжиною 6.5 см, шириною 9,1 -0,2 см підтверджується даними висновку експерта № 122/к від 15 січня 2016 року.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоровя, протиправность діяння відповідача як заподіювача шкоди, наявності причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України у звязку із ушкодженням здоровя, заподіяного вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь вини відповідача, який вчинив тяжкий злочин відносно позивача, характер вчиненого правопорушення, яке було умисним, тяжкість завданої травми, глибину психологічного дискомфорту, термін фізичних і душевних страждань позивача.

Розмір відшкодування суд повязує з обставинами справи та з самою особою позивача, у статусі якого присутня публічна складова. Позивач є депутатом місцевої ради Миронівського району від Районної партійної організації політичної партії «Воля» у Миронівському районі Київської області, професійно займається адвокатською діяльністю.

З урахуванням встановлених обставин, а також вимог розумності та справедливості моральну шкоду суд визначає в розмірі 100000 гривень.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивач надав суду договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом 07 жовтня 2016 року, розрахунок оплати витрат за надання правової допомоги від 25 травня 2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 25/05/17 від 25 травня 2017 року, згідно яких вартість понесених витрат на правову допомогу склала 11400 грн.

Витрати на правову допомогу полягають у витратах на вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, визначення правової позиції, складання позовної заяви, консультування, складання процесуальних документів.

Згідно правил ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, з урахуванням тієї обставини, що позов задоволено частково, понесені позивачем витрати на правову допомогу присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Посилання відповідача та його представника на ті обставини, що витрати на правову допомогу уже стягнуто на користь позивача, оскільки така допомога була надана в межах кримінального провадження, не заслуговують на увагу. Такі посилання не підтверджені доказами та спростовуються даними укладеного позивачем договору про надання правової допомоги саме у справі про відшкодування моральної шкоди, а також фактом несення витрат 25 травня 2017 року, тобто після винесення вироку у кримінальному провадженні та вирішення питання про відшкодування судових витрат у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 15, 22, 23, 201, 280, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 61, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та 3900 гривень витрат на правову допомогу, всього 103900 (сто три тисячі девятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1000 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук