АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7760/16-ц Головуючий в 1 інстанції Тимошенко Т.І.
Провадження №22ц/774/1533/К/17 Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.

за участі: представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року по цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10 січня 2017 року вказана зустрічна позовна заява була залишена без руху для доплати судового збору та визначення вартості спірного майна.

На виконання ухвали ОСОБА_1 надано до суду квитанцію про доплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та пояснення стосовно того, що він не має можливості визначити вартість спірного майна, оскільки воно знаходиться у розпорядженні ОСОБА_3

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута йому у звязку з невиконанням в повному обсязі вимог ухвали від 10.01.2017 року про усунення недоліків позовної заяви.

Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду, посилаючись на те, що ним було доплачено судовий збір, визначити вартість спірного майна він не має можливості, оскільки воно знаходиться у розпорядженні ОСОБА_3

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною і повертаючи її ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач за зустрічним позовом був ознайомлена з вимогами ухвали суду від 10 січня 2017 року, та не усунув зазначені у ній недоліки у встановлений судом строк.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на предявлення позову це право особи звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

У п.7 Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали, аналогічне положення міститься і в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Згідно ч.1 ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 10.01.2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків пять днів з дня отримання копії ухвали, оскільки до позовної заяви не надано документів, що підтверджують сплату судового збору в повному обсязі та не визначено вартість спірного майна, згідно вартості якого ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір.

На виконання вимог вище вказаної ухвали суду першої інстанції позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та заяву, в якій вказано, що він не має можливості визначити вартість спірного майна, оскільки воно знаходиться у розпорядженні ОСОБА_3

Проте суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, зокрема не надано доказів на підтвердження спірного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.

Визнаючи позовну заяву неподаною суд першої інстанції не врахував, що у ОСОБА_1 існують складнощі що встановлення вартості спірного майна.

В пункті 16 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року, зазначено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК). Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Таким чином, судам необхідно не допускати випадків прийняття позовних заяв без визначення ціни позову та без оплати судового збору. Проте, у разі, якщо на момент подання позовної заяви неможливо встановити ціну позову, розмір судового збору попередньо визначає суддя відповідно до правил ст. 80 ЦПК України.

Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції. Тобто суд першої інстанції дійшов висновків про повернення позовної заяви з порушенням норм процесуального права, а саме не визначив конкретної суми судового збору, що підлягає сплаті позивачем при зверненні з цим зустрічним позовом до суду. Повертаючи позовну заяву, суд не врахував, що позивач подав заяву, в якій зазначив, не має можливості встановити ціну позову.

За таких обставин повернення позовної заяви з підстав невиконання зазначених вказівок суду не відповідає вимогам закону, у звязку із чим доводи апеляційної скарги щодо неправомірності ухвали суду 01 лютого 2017 року заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду від 01 лютого 2017 року необхідно скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 рокускасувати.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди направити до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: