233 № 233/1796/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря судового засідання Кюсєвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача -

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, вказуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 19 вересня 2000 року позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: пр. Ломоносова, 213, м. Костянтинівка Донецької області, у якому вона проживає по теперішній час. Відповідач з лютого 2016 року за вищевказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає, що підтверджується довідкою перевірки паспортного режиму за участю сусідів. Відповідач не є родичем позивачки та не являється членом її сім*ї, при цьому у добровільному порядку не знімається з реєстрації у зазначеному будинку, що перешкоджає позивачці вільно користуватися належним їй майном. Посилаючись на те, що відповідачем порушені її права як власника майна, просила суд визнати відповідача особою, що втратила право користування належним їй житлом, вирішивши питання про відшкодування понесених нею судових витрат.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, при цьому представник позивача зазначив, що дійсно до 2016 року сторони у справі підтримували фактичні шлюбні відносини, однак вони припинені. Відповідач припинив проживання у належному позивачці будинку добровільно, за власним розсудом, якщо там і залишились якісь належні йому речі - претензій з цього приводу він позивачці не пред*являв. Факт реєстрації відповідача у житловому будинку порушує права позивачки як власника, жодних домовленостей з цього питання між сторонами не існує. Просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з*явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності за участі його представника (а.с. 50), вказуючи, що не визнає позовні вимоги, так як фактично не проживає у спірному будинку тільки чотири місяці, припинив проживання у будинку позивачки вимушено, не по своїй волі, а до вирішення спору по розподілу спільного майна сторін, планує повернутися за першої можливості.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, зазначив, що сторони у справі проживали у цивільному шлюбі у вказаному вище будинку, припинення проживання відповідача у будинку не було добровільним. На даний час відповідачу проживати нема де. За наявною у представника інформацією у будинку залишилися особисті речі відповідача. Вказав, що вимог про зняття з реєстрації від позивачки відповідач не отримував. Крім того, період відсутності відповідача у будинку за даними позову стороною позивача не доведений, свідки дали неконкретні пояснення, отримані ними зі слів позивачки, акт перевірки складений з порушеннями. Вважав даний позов передчасним, оскільки у провадженні суду перебуває цивільна справа за участю сторін про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, на підтвердження чого надав копію судової ухвали (а.с. 36). Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив в судовому засіданні, що є сусідом позивачки, проживає через два будинки від неї. З позивачкою знайомий як із сусідкою, відповідача знає в обличчя. Йому відомо, що відповідач приблизно рік не з*являєтся за місцем проживання позивачки, він його там не бачить, раніше зустрічав останнього на вулиці десь два рази на тиждень, зокрема, коли той гуляв із собакою. Зі слів сина позивачки свідку відомо, що сторони проживали разом але припинили відносини. Складений акт він підписував за місцем проживання позивачки, біля її будинку, вважає його зміст правильним.

Свідок ОСОБА_6, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у судовому засіданні пояснив, що є безпосереднім сусідом позивачки, знайомий із сторонами у справі, які спільно проживали у вказаному вище будинку, однак понад рік тому припинили проживання. Він запитував у позивачки, що сталося і куди подівся відповідач, та вона відповіла, що вони припинили відносини. Свідок є пенсіонером, більшу частину часу знаходиться вдома, також буває у дворі позивачки, інколи - у будинку, впевнений, що відповідач вже там не мешкає. Складену довідку про відсутність відповідача він підписував як свідок за місцем проживання, там все вказано вірно.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є сином позивачки ОСОБА_1, відповідач був йому відчимом, раніше відповідач та його мати проживали разом у будинку по пр. Ломоносова, 213, м. Костянтинівка, де свідок також постійно проживає з 2000 року. Більше року тому мати та відчим посварились, причини йому не відомі, однак знає, що відповідач переїхав з будинку добровільно, зібрався та пішов, приблизно через місяць приїжджав за речами. Чи забрав відповідач всі свої речі свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, близько десяти років знайома як із позивачкою, так і з відповідачем. Вона майже кожного дня бачиться з позивачкою, буває в неї вдома та їй відомо, що у теперішній час позивачка проживає у будинку вдвох із сином, відповідач приблизно з минулого нового року з ними не живе. Їй відомо, що відповідач самостійно прийняв таке рішення, переїхав добровільно у придбану ним квартиру. Спроб повернутися до позивачки відповідач не вживав.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 19 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО ОСОБА_9, зареєстрованого у реєстрі за № 1929, зареєстрованого у Костянтинівському міському БТІ 25 вересня 2000 року під р/№ 3212, кн. 6 (а.с. 5), ОСОБА_1 (а.с. 4) придбала житловий будинок № 213 по пр. Ломоносова у м. Костянтинівка Донецької області.

Згідно довідки КП "СЕЗ №3" м. Костянтинівка Донецької області № 840 від 27 березня 2017 року (а.с. 6) за адресою м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 213, зареєстровані: ОСОБА_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, - з 17 квітня 2001 року, однак фактично з лютого 2016 року не проживає за даною адресою, що своїми підписами підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, які в судовому засіданні підтвердили свої підписи та вважали вірним зміст даної довідки.

Реєстрація відповідача за вказаною адресою, що підтверджується також відомостями з реєстру Костянтинівської територіальної громади (а.с. 14-15).

Відповідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Непорушність права власності закріплена у статті 321 ЦК України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім*ї власника житла втрачає права на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно роз*ясень п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Конституцією України гарантується недоторканість житла та недопущення примусового позбавлення житла. Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує особі право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла, однак такий захист поширюється лише на власників або наймачів квартир.

Відповідачем та його представником суду не надано доказів у спростування права власності позивачки на вказаний вище житловий будинок, а так само доказів у підтвердження наявності між сторонами будь-якої домовленості щодо користування відповідачем цим житловим приміщенням. Також, будинок № 213 по пр. Ломоносова у м. Костянтинівка з огляду на зміст ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 233/791/17 від 29 березня 2017 року (а.с. 36) не входить до переліку спірного майна за позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім*єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 2001 по 2016 р.р., та визнання права власності сторін на транспортні засоби, що підтвердили представники сторін у судовому засіданні. З цієї підстави суд не приймає доводи представника відповідача у судовому засіданні про те, що даний позов є передчасним.

Відповідач ОСОБА_4 згідно Інформаційної довідки № 89155306 від 08 червня 2017 року (а.с. 51-52) є власником квартири по вул. Космонавтів, 15-8, у м. Костянтинівка на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО ОСОБА_10, серія та номер 1818, що спростовує доводи сторони відповідача про відсутність іншого житла у відповідача.

Крім того, вказуючи у письмовій заяві, що він фактично не проживає у будинку 4 місяці та вимушено змінив місце проживання, відповідач не надав суду жодних доказів у підтвердження таких доводів.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідачем ОСОБА_4 порушуються її права як власника житлового будинку, оскільки не являючись власником нерухомого майна та припинивши проживання у будинку, відповідач у добровільному порядку не змінив місце реєстрації, він не є членом її сім*ї або родичем та домовленостей з цього питання між ним і нею, як власником житла, не існує.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Тому, враховуючи, що порушене право власності позивачки потребує захисту, необхідно усунути перешкоди у здійсненні нею цього права, визнавши відповідача ОСОБА_4 особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, пр. Ломоносова, 213.

В силу ст.88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позову відшкодуванню з відповідача підлягають на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 213 по пр. Ломоносова м. Костянтинівка Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 витрати пов*язані із сплатою судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 25 липня 2017 року. Рішення в повному обсязі виготовлено 31 липня 2017 року.

Суддя: