Категорія 44Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і її представника - адвоката Байдака В.Г.; відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в своїх інтересах і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року у цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, в якій просила ухвалити рішення про усунення їй перешкод в користуванні власністю та виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила ухвалити рішення про усунення їй перешкод в користуванні власністю - 14/25 частками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, до складу якого виходять: коридор 2-1, туалет 2-2, кухня 2-3, ванна 2-4, кімнати 2-5, 2-6, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., сараї Б, б, Г, убиральня Д, погріб п/Б, та виселити відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з 14/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю - 14/25 частками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом з неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7 з 14/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, які складаються з приміщень будинку: коридору 2-1, туалету 2-2, кухні 2-3, ванни 2-4, кімнат 2-5, 2-6, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., сараїв Б, б, Г, убиральні Д, погребу п/Б, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 275,60 грн. судового збору з кожної.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхній позов.

Зазначили, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася; будь-яких заяв не надала.

Позивач і її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Представник Служби у справах дітей надала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій просила при винесенні рішення врахувати й захистити права та законні інтереси дітей сторін по справі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 14/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, що складається із приміщень будинку: коридору 2-1, туалету 2-2, кухні 2-3, ванни 2-4, кімнат 2-5, 2-6, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., сараїв Б, б, Г, убиральні Д, погребу п/Б.

Право власності позивача на 14/25 часток спірного будинковолодіння підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року у справі № 127/7665/16-ц, яке набрало чинності 7 травня 2016 року, згідно з яким за ОСОБА_2 визнано право власності на вказану частку житлового будинку (а. с. 7-9; 10).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на 14/25 частку спірного житлового будинку проведена 25 липня 2016 року (а. с. 11).

Із копії домової книги на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що за вказаною адресою на даний час зареєстровані ОСОБА_2 - з 1 вересня 2004 року та її малолітні діти - ОСОБА_8 - з 22 грудня 2015 року та ОСОБА_9 - з 22 грудня 2015 року (а. с. 22-24).

Із акту обстеження житлових умов від 23 листопада 2016 року вбачається, що у будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2; проживають без реєстрації: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 (а. с. 25).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 набула право власності на 14/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. (а. с. 7-9, 10).

Право власності ОСОБА_2 на вказану 14/25 часток спірного житлового будинку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 липня 2016 року (а. с. 11).

Позивач, являючись власником частки будинку, разом із своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_8 і ОСОБА_9, зареєстрована, але не проживає у ньому, що підтверджується поясненнями позивача, відповідачів, відомостями із домової книги на будинок по АДРЕСА_1 у м. Вінниці та актом обстеження житлових умов сім'ї ОСОБА_2 від 23 листопада 2016 року (а. с. 22-24; 25).

Факт проживання без реєстрації відповідачів у цій частині житлового будинку підтверджується актом обстеження житлових умов сім'ї ОСОБА_2 від 23 листопада 2016 року, відповідно до якого у цій частині будинку відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5 і її малолітні діти: ОСОБА_6 і ОСОБА_7, проживають і не зареєстровані (а. с. 25).

Цей факт проживання у будинку без реєстрації місця проживання у ньому, підтвердили відповідачі по справі.

Отже, по справі встановлено, що позивач, являючись власником частки будинку і, будучи зареєстрованою в ньому, фактично не проживає у належній їй частці будинку.

Відповідачі, фактично проживаючи у цьому будинку, не зареєстрували своє місце проживання у ньому, а також відповідачі спільно із власником будинку не проживали, спільним побутом не були пов'язані.

Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припиненим за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном - часткою житлового будинку, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, врахувавши положення частини 2 статті 406 ЦК України.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 6-2931цс16.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За наведених обставин, враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 у спірному житловому будинку, а саме: 14/25 частці будинку, належній на праві власності позивачу ОСОБА_2, проживають без реєстрації; вони не є членами сім'ї позивача та не проживають разом з нею однією сім'єю; на вимогу позивача звільнити житло не реагують, в зв'язку з чим позивач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема, проживати у належній їй частці будинку, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову - усунення перешкод позивачу в користуванні 14/25 часткою спірного житлового будинку щляхом виселення відповідачів з цього будинку без надання іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги відповідачів є безпідставними та правильних висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову, відповідачі згідно вимог статей 10 і 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, визначених статтями 57-66 ЦПК України, на підтвердження підстав законності їх проживання у спірному житловому будинку, зокрема, договору найму, оренди тощо.

Посилання відповідачів на розписку позивача ОСОБА_2 про те, що вона отримала у ОСОБА_10 кошти для ремонту житла, як на доказ проживання у спірному будинку на законних підставах, та на домовленість між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про передачу останній будинку, який знаходиться поруч із спірним житловим будинком, на тій же земельній ділянці, або передачу у власність ОСОБА_5 1/2 частину від 14/25 частки спірного будинку, чи повернення боргу є безпідставними, недоведеними і такими, що не базуються на вимогах цивільного і житлового законодавства та правильне рішення суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення про задоволення позову, у зв'язку із цим відсутнє правове обґрунтування для задоволення апеляційної скарги із скасуванням рішення суду і ухвалення нового.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.М. Медяний

В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом

Суддя: М.В. Матківська