Справа № 603/664/17
Провадження №2/603/298/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що протягом двох років стророни спільно не проживають, відповідач безпричинно ревнує її, ображає нецензурними словами, в наслідок чого виникають сварки, виникла неповага один до одного. У звязку з наведеним, позивач ОСОБА_1 вважає, що шлюб необхідно розірвати. Також ОСОБА_1 просить дітей залишити проживати із нею.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, згідно якої останній позов визнає.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15.07.2000 року у Гориглядівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03.

Від шлюбу у подружжя народилось троє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини.

Згідно ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони припинили подружні відносини, шлюб розпався і носить формальний характер, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати.

Також позивач просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із позивачем.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також суд враховує те, що відповідач визнав позов в повному обсязі. Так, частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей слід задоволити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, ст.ст.104, 105, 110, 112 , 113, 115, 160, 161 СК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задоволити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 липня 2000 року у Гориглядівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №3.

Місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначити з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6