У х в а л а

іменем україни

02 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 вересня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в сумі 41 502 доларів США на термін до 22 вересня 2015 року з метою придбання транспортного засобу.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня між ним та банком було укладено договір застави придбаного ним автомобіля марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1.

Звертав увагу на те, що 11 липня 2013 року ним достроково було погашено заборгованість за кредитом, проте на його прохання виключити із державного реєстру застав рухомого майна вищевказаний автомобіль відповіді від банку він не отримав, хоча відповідно до п. 18 додатку до кредитного договору банком надається безкоштовна послуга з виключення заставленого майна із Державного реєстру застав рухомого майна.

Посилаючись на наведене, просив зобов'язати ПАТ АБ «Укргазбанк» виключити із Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію щодо належного йому автомобіля марки ToyotaCamry, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 серпня 206 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ АБ «Укргазбанк» припинити обтяження рухомого майна та вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про припинення обтяжень на рухоме майно - автомобіль марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, за договором застави транспортного засобу від 23 вересня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що п. 3.3.4. договору застави передбачений обов'язок застоводавця на період дії договору застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків за даним видом страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Відповідно до п. 4.2. договору застави за невиконання чи неналежне виконання п. п. 3.3.1-3.3.8 договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5 % від заставної вартості предмету застави згідно з п. 2.3 договору (тобто 5 % від суми 223 731 грн).

Згідно з п. 3.3.6. договору застави заставодавець зобов'язаний незалежно від підстав розірвання цього договору (включаючи розірвання договору в односторонньому порядку) сплатити заставодержателю усі штрафні санкції та видатки і винагороди заставодержателя у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що на виконання умов кредитного договору та договору застави позивач застрахував заставне майно на перший рік кредитування строком до 21 вересня 2009 року.

При цьому ОСОБА_4 неодноразово порушував умови кредитного договору та договору застави щодо безперервності дії страхування заставного майна та страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу. Останній договір добровільного страхування наземних транспортних засобів було укладено позивачем 14 листопада 2011 року з ПрАт «Страхова група «Ю.БІ.АИ» з терміном дії до 14 листопада 2012 року, після закінчення дії якого позивач заставне майно не страхував, чим порушив умови п. п. 3.3.12-3.3.14 кредитного договору та п. 3.3.4. договору застави, що є підставою для нарахування штрафу, передбаченого п. 4.2. договору застави у сумі 11 186 грн 55 коп.

Таким чином позивач має заборгованість зі сплати штрафу в розмірі 11 186 грн 55 коп., доказів погашення якого матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що зобов'язання позивача за кредитним договором припинились, внаслідок чого припинилась і застава.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С.Висоцька

О.М.Ситнік