Справа № 635/1853/16-ц
Провадження по справі № 2/635/2/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий - суддя Бобко Т.В.

секретар судових засідань - Грищук Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на житловий будинок, -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати договір довічного утримання, укладений 26 січня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Г.А. та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 січня 2012 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач залишається проживати у відчужуваному будинку, а відповідач зобов'язується довічно повністю її утримувати, надавати необхідне харчування, одяг та забезпечити їй належний догляд та необхідну допомогу, вартість матеріального забезпечення встановлено на рівні однієї мінімальної пенсії на місяць. Однак в порушення умов договору відповідач не дозволяє їй проживати в житловому будинку, користуватися підвалом, в якому знаходяться продукти харчування, та не надає обумовленої допомоги. Позивач змушена проживати в літній кухні, де відсутні каналізація, опалення та водопостачання.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що при укладенні договору довічного утримання відповідач зобов'язалась доглядати позивача до смерті, годувати, лікувати позивача, купувати їй ліки, надавати позивачу допомогу на загальну суму 1000 гривень щомісячно, а також позивач повинна була проживати у будинку. Відразу після укладення договору довічного утримання ОСОБА_3 вселилась до спірного будинку разом зі своїм співмешканцем, а позивача вигнала проживати до літньої кухні, яка не пристосована до проживання, оскільки не має навіть фундаменту, проживання в літній кухні, а не в житловому будинку позивача не влаштовувало, оскільки літня кухня не є житловим приміщенням, за домовленістю вони з відповідачем повинні були разом проживати в житловому будинку. Відповідач без її згоди та дозволу почала самовільно переобладнувати будинок та робити в ньому ремонт, відповідач зробила опалення, туалет, провела газо-та водопостачання. Матеріальну допомогу у вигляді грошей відповідач почала надавати їй лише після її першого звернення до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання в травні-червні 2015 року, до цього ОСОБА_3 давала їй пару разів по 500 гривень, з яких оплачувались продукти, та іноді давала їй продукти харчування, більше ніякої допомоги ОСОБА_3 їй не надавала. З 2012 року позивач почала хворіти, але відповідач жодної допомоги їй не надавала, вона була змушена самостійно придбавати собі ліки. З травня 2015 року, тобто після її першого звернення до суду, комунальні послуги почала оплачувати ОСОБА_3, до цього часу всі комунальні платежі здійснювала зі своєї пенсії позивач, при цьому вона зазначила, що вона користувалася тільки електрикою, всі інші послуги споживала відповідач. Крім того позивач пояснила, що ОСОБА_3 після укладення договору ображала її, навіть застосовувала фізичну силу. Зі скаргами на дії відповідача, у тому числі з приводу самовільного будівництва та ремонту, позивач почала звертатись до різних інстанцій з 2013 року, у тому числі звернулась за правовою допомогою до адвоката, але він її обманув та жодних дій до розірвання договору довічного утримання не здійснив.

Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених вище.

Відповідач ОСОБА_3 в ході судового розгляду позов не визнала, в обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що всі зобов'язання за договором довічного утримання вона виконувала належним чином, давала позивачу продукти харчування та готову їжу, давала гроші. Після укладення договору вони почали проживати разом на прохання ОСОБА_2, остання попросила відремонтувати їй літню кухню, посилаючись на те, що не бажає проживати в будинку так як поховала своїх дітей. Відповідач зробила капітальний ремонт літньої кухні, витративши велику кількість грошей та перетворивши її в житловий будинок, провела туди опалення, газ та воду, зробила туалет, крім того за домовленістю з позивачем зробила ремонт в житловому будинку та виконала роботи з благоустрою двору. Вона давала ОСОБА_2 гроші на оплату комунальних послуг, але згодом з'ясувалось, що остання не доплачує за послуги газопостачання, в зв'язку з чим позивач з 2015 року почала самостійно оплачувати комунальні послуги. Відповідач зазначила, що протягом всього часу після укладення договору довічного утримання позивач жодних зауважень або скарг на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором не висловлювала, була усім, у тому числі здійсненим відповідачем ремонтом, задоволена, позиція позивача з приводу розірвання договору є для неї несподіваною.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених відповідачем.

Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 26 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, реєстраційний номер 693, згідно умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй житловий будинок літ «А-1» житловою площею 28,80 кв.м., загальною площею 44,70 кв.м. з надвірними будівлями: сарай «Б», літня кухня «Г», №1-2 огорожа, що знаходиться в АДРЕСА_2., а ОСОБА_3 зобов'язується довічно повністю утримувати ОСОБА_2, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу, при цьому ОСОБА_2 залишається проживати у відчужуваному житловому будинку, вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу і необхідної допомоги) сторони встановили в розмірі однієї мінімальної пенсії на місяць, згідно діючого законодавства та у відповідності зі ст.751 ЦК України, яка буде підлягати індексації у порядку, встановленому законом. Зазначений правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 26.07.2012 за № 5120570.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз юридичної природи договору довічного утримання вказує на те, що змістом зобов′язань набувача у такому договорі є систематичне матеріальне забезпечення відчужувателя, при цьому в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної допомоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов′язків, незалежно від його вини.

П.12 укладеного між сторонами договору довічного утримання також передбачає, що в разі невиконання ОСОБА_3 взятих на себе обов'язків, договір може бути розірвано згідно ст. 756 ЦК України.

Таким чином, підставою для розірвання договору утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов′язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.

У ході судового розгляду справи встановлено, що після укладення договору довічного утримання позивач та відповідач почали проживати разом в АДРЕСА_1.

Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні між сторонами під час їх спільного проживання склалися стійки неприязні стосунки, між сторонами постійно виникають конфлікти з приводу побутових питань.

Характер взаємовідносин між сторонами судом також встановлений з пояснень у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її сусідкою, вона уклала в 2012 році договір довічного утримання з ОСОБА_3, з 2013 року вона почала плакати та скаржитись на те, що ОСОБА_3 зробила без її дозволу ремонт в будинку, а вона була змушена проживати в сараї без належних умов проживання, протягом 2014-2016 років позивач хворіла, свідок надавала їй допомогу, позичала гроші на лікування.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її двоюрідною сестрою, приблизно через рік після укладення договору довічного утримання її сестра почала скаржитись на те, що її ображають, вигнали з дому, вона змушена проживати в літній кухні, яка не придатна для проживання, там дуже холодно, також ОСОБА_2 скаржилась на голод та часто просила їсти.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її сусідкою, з 2015 року вона почала скаржитись на погане відношення до неї з боку ОСОБА_3, яка її ображала, била, забороняла виходити на город, ОСОБА_2 просила їсти та позичала гроші на ліки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її сусідкою, в листопаді 2016 року ОСОБА_2 розповіла їй, що ОСОБА_3 вигнала її проживати в сарай, де дуже холодно та сиро, вона просила гроші на лікування, свідок також розповіла, що протягом 2014-2016 років її мати також іноді давала позивачу гроші та кормила її.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом сторін, позивача по справі знає з 2004 року, приблизно з 2012 року він допомагав ОСОБА_3, яка почала проживати разом з позивачем, робити ремонт в будинку останньої, вони зробили прибудову, провели воду та каналізацію, при цьому позивач жодних скарг та претензій не висловлювала, навпаки, хотіла проживати саме в прибудові, а не в будинку. Йому також відомо, що відповідач покупала для ОСОБА_2 продукти харчування.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з 2000 року, після укладення нею договору довічного утримання, він робив в її будинку ремонт за запрошенням ОСОБА_3, вони зробили опалення, встановили сантехніку, на прохання ОСОБА_2 вони зробили з літньою кухні житлове приміщення, де остання стала проживати. До 2015 року ОСОБА_2 жодних претензій не висловлювала, свідок бачив, як ОСОБА_3 передавала позивачу пакети з продуктами.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_2 є її сусідкою, до укладення з ОСОБА_3 договору довічного утримання вона ночувала в літній кухні, умови проживання в її будинку були незадовільні, будинок потребував ремонту. ОСОБА_3 зробила в будинку капітальний ремонт, чим позивач була задоволена, також свідок бачила як ОСОБА_3 давала в 2012 році позивачу продукти харчування.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вони є сусідкою ОСОБА_2, після 2012 року з останньою почала проживати ОСОБА_3, яка зробила ремонт в будинку позивача, також зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_3 покупала їй продукти харчування, до 2015 року ОСОБА_2 була всім задоволена, жодних претензій до ОСОБА_3 не висловлювала.

Судом беззаперечно встановлено факт проведення відповідачем ремонтно-будівельних робіт в спірному будинку після укладення договору довічного утримання, які призвели до значного поліпшення житлового будинку, надвірних будівель та збільшення їх цінності внаслідок грошових затрат відповідача, що крім показань свідків в судовому засіданні, підтверджується наданими відповідачем фотографіями житлового будинку та надвірних споруд, товарними чеками та товарними накладними на придбання відповідачем будівельних матеріалів, змістом акту депутата Бабаївської селищної ради ОСОБА_15 від 07.04.2016, змістом акту обстеження домоволодіння комісії Бабаївської селищної ради від 06.04.2016, технічними паспортами на будинок АДРЕСА_2 станом на 28 квітня 2012 року та станом на 27 лютого 2016 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем житлового будинку та надвірних будівель від 22 травня 2017 року. Факт здійснення відповідачем будівельно-ремонтних робіт в спірному будинку також не заперечувався позивачем в судовому засіданні.

Надаючи оцінку факту здійснення відповідачем ремонтно-будівельних робіт в спірному будинку, суд зазначає, що такі роботи були виконані відповідачем виключно за власною ініціативою та жодним чином не охоплюються умовами договору довічного утримання, поліпшення житлових умов, у тому числі проведення будь-якого ремонту, не входить до обсягу обов'язків набувача за даним договором та не передбачено договором як один із видів матеріального забезпечення. Будь-яких додаткових угод з цього приводу сторонами не укладалось.

Як встановлено в ході судового розгляду, та не заперечувалось сторонами по справі, після укладення договору довічного утримання та проведення ремонтних робіт позивач почала проживати в приміщенні літньої кухні літ «Г-1», що повністю суперечить п. 6 договору довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 залишається проживати у відчужуваному житловому будинку.

Відповідно до ст. 750 ЦК України набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужував- має право проживати.

Таким чином, факт проживання позивача в приміщенні літньої кухні, з огляду на вимоги ст. 750 ЦК України, не відповідає умовам п. 6 договору довічного утримання, при цьому умови проживання в приміщенні літньої кухні значення не мають. Будь-яких додаткових угод щодо місця проживання позивача сторонами у встановленому порядку не укладалось.

Факт поліпшення відповідачем умов проживання позивача шляхом здійснення ремонтно-будівельних робіт не може свідчити про систематичне виконання відповідачем зобов′язань за договором довічного утримання у повному обсязі, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та матеріальним забезпеченням.

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в їх сукупності суд приходить до висновку про те, що хоча свідкам зазначені ними обставини відомі тільки зі слів позивача, але їх показання підтверджують той факт, що починаючи з 2013 року позивач почала скаржитись сусідам та родичам про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, а саме незабезпечення їжею, лікуванням та погане ставлення, а також позивач скаржилась на умови проживання після укладення договору довічного утримання, які її не влаштовували.

З показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом встановлені тільки обставини здійснення відповідачем будівельних робіт в належному позивачу житловому будинку та влаштування в літній кухні житлових умов для позивача. Жодних обставин належного виконання відповідачем умов договору довічного утримання, а саме, забезпечення позивача харчуванням, одягом, а також надання будь-якої необхідної допомоги, зазначені свідки не підтверджують. Показання свідків про те, що їм відомо про те, що ОСОБА_3 купувала для ОСОБА_2 продукти харчування не можуть бути доказом виконання ОСОБА_3 умов договору, оскільки свідки не зазначають про періодичність та стабільність такої допомоги, їм також не відомо, які саме продукти та в якому обсязі передавала ОСОБА_3 позивачу.

Зміст акту, складеного депутатом Бабаївської селищної ради ОСОБА_15 від 07.04.2016 в тій частині, що ОСОБА_3 повністю утримує ОСОБА_2, надаючи їй необхідні харчування, належний догляд та допомогу, не може бути доказом належного виконання відповідачем обов'язків за договором, оскільки носить декларативний характер, не містить жодних конкретних даних у чому саме полягає здійснення відповідачем належного догляду та допомоги. При цьому суд також враховує, що вказані в акті особи ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , були допитані в якості свідків в судовому засіданні та не надали суду пояснень щодо викладених в акті обставин. Так, свідок ОСОБА_14 повідомила, що їй відомо зі слів тільки про придбання продуктів харчування, а ОСОБА_13 лише декілька разів в 2012 році бачила передачу позивачу пакетів з продуктами.

Посилання відповідача в обгрунтування заперечень проти позову про те, що вона повністю несла витрати по сплаті комунальних послуг, що підтверджується наданими нею квитанціями лише за період з квітня 2015 року, суд вважає безпідставними, оскільки оплата набувачем комунальних послуг не передбачена умовами спірного договору довічного утримання. Крім цього, суд також приймає до уваги, що відповідач постійно разом з позивачем проживала в спірному домоволодіння, а відтак також була споживачем комунальних послуг.

Суд також зазначає, що позивачем надані суду квитанції про сплату нею особисто комунальних послуг за період з 2012 до квітня 2015 року, що підтверджується підписом останньої в квитанціях. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування її доводів, що вона передавала позивачу гроші на витрати по сплаті вищезазначених послуг.

Згідно наданих відповідачем розписок про отримання ОСОБА_2 грошових коштів, остання отримала від відповідача за період з 18.06.2015 року по 03.03.2016 матеріальну допомогу на загальну суму 9700 гривень, що хоча і відповідає вартості матеріального забезпечення за зазначений період часу виходячи з розміру мінімальної пенсії на місяць, встановленої п. 8 договору довічного утримання, але не підтверджує виконання відповідачем своїх обов'язків за договором у повному обсязі, а саме забезпечення позивачу належного догляду та допомоги.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідачем підтверджено надання матеріального допомоги тільки у вигляді передачі позивачу грошових коштів лише за період з 18.06.2015 по 03.03.2016, що почалося тільки після першого звернення позивача до суду з позовом про розірвання спірного договору довічного утримання в травні 2015 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.06.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання повернуто позивачу до відкриття провадження по справі за її заявою, про що як пояснила відповідач в судовому засіданні їй стало відомо в червні 2015 року. Жодних доказів надання відповідачем матеріального забезпечення позивачу до червня 2015 року відповідачем не надано.

Наявність неприязних стосунків між сторонами, що виникли в результаті укладення та реалізації сторонами договору довічного утримання, крім вищезазначених доказів підтверджується фактом неодноразових звернень ОСОБА_2 до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів існування з боку позивача перешкод у виконанні відповідачем зобов′язань за договором довічного утримання.

На підставі наведених вище доказів суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3 26 липня 2012 року в зв′язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх обов′язків.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв′язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов′язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Як вбачається зі змісту договору довічного утримання ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй житловий будинок літ «А-1» житловою площею 28,80 кв.м., загальною площею 44,70 кв.м. з надвірними будівлями: сарай «Б», літня кухня «Г», №1-2 огорожа, що знаходиться в АДРЕСА_2. Таким чином позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на зазначений будинок підлягають задоволенню.

Позивачем були сплачені судові витрати а саме: судовий збір при пред'явленні позову до суду в розмірі 1801,23 гривень та судовий збір за видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання у сумі 55 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 1801,23 гривень за подання позовної заяви, 48 гривень за видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 61,79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на житловий будинок - задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 26 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Г.А. за реєстраційним номером №693.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 44,70 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у сумі 1849 (тисяча вісімсот чорок дев'ять) гривень 23 (двадцять три) копійки.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя