Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3617/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.07.2015 приблизно о 16:30 год. відповідач, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті вулиць Свердлова та Артема у місті Запоріжжі на пішохідному переході здійснив на неї наїзд, чим порушив вимоги п.п. 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП вона отримала травму лівої ноги та інші тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоровя більше за 21 день. З приводу ушкоджень вона тривалий час лікувалась, перенесла операції, на даний час майже втрачена чутливість ноги, погіршився зір. На лікування вона витратила 21 398,26 грн., що підтверджується платіжними документами. Також вона понесла додаткові витрати у вигляді направлення рекомендованим листом скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у сумі 24,47 грн. Оскільки під час її лікування у санаторії їй не було з ким залишити сина, вона додатково витратила на його проживання і харчування 872,00 грн. Також з метою реабілітації вона відвідувала басейн, на що витратила 1 080 грн. Крім того, нею були понесені витрати на правову допомогу.

Крім того, вказує, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що через довготривале лікування з приводу отриманих травм змінився уклад її родини, вона не могла нормально пересуватися, постійно відчувала біль, не працювала. На даний час наслідки аварії вона продовжує відчувати, в неї залишилися шрами. Її чоловік також був змушений покидати робоче місце з метою надання їй допомоги, відвідання лікарні тощо. Їй доводилося залишати сина із друзями та родичами, син також дуже переживав за її стан здоровя, з приводу чого в нього змінився його нервовий та емоційний стан, погіршився стан його здоровя.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 27 774,73 грн., моральну шкоду 90 000 грн., судовий збір за матеріальні та моральні вимоги 551,20 грн. та 1 378,00 грн., комісії за послуги банку 28,78 грн., а також витрати на правову допомогу (з урахуванням наданих під час розгляду справи розрахунків) 8 240,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, матеріальну шкоду у розмірі 25 379 (двадцять пять тисяч триста сімдесят девять) гривень 12 копійок, компенсацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди 1 259 (одна тисяча двісті пятдесят девять) гривень 49 копійок, витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди 61 (шістдесят одна) гривня 24 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 2 335 (дві тисячі триста тридцять пять) гривень 22 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 02.07.2015 близько 16:30 год. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по проїжджій частині вулиці Покровська (колишня назва Свердлова) у напрямку від проспекту Соборного (колишня назва Леніна) до вулиці Святого Миколая в місті Запоріжжі. На перехресті вулиць Покровської та ОСОБА_7 (колишня назва Артема) водій ОСОБА_5 виконував маневр повороту ліворуч. В цей час, ОСОБА_6 як пішохід, перетинала проїжджу частину вулиці ОСОБА_7 по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво, за ходом руху водія. Водій ОСОБА_5 застосував заходи екстреного гальмування, проте, вчасно зупинити керований ним автомобіль не зміг і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6

В результаті ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового імпрессіоного переламу латерального виростку лівої великогомілкової кістки, з подальшим розвитком ексудативного сановиту лівого колінного суглоба, синця в області лівого колінного суглоба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2653М від 10.07.2015 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, проте такі, що спричинили розлад здоровя більше 21 дня.

За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 0001220, яке постановою від 30.06.2016 слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вказаної постанови слідчого за висновком експерта автотехніка №228/16 від 21.04.2016 року в діях водія ОСОБА_8 є невідповідність вимогам п.п. 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному звязку з подією ДТП. Водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування мір гальмування керованого ним автомобіля.

При цьому слідчий виходив із того, що зібрати докази, які б підтверджували вину водія ОСОБА_5 і дали можливість органу досудового розслідування повідомити йому про підозру з подальшим направлення обвинувального акта до суду, не надалось за можливе. Також слідчий послався на статтю 62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною п'ятою ст. 1187 ЦК передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову у порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що відповідач не довів перед судом того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої (позивача), а також враховуючи наявні у матеріалах справи та кримінального провадження докази (зокрема, висновки проведених під час досудового розслідування експертиз № 228/16 від 21.04.2016 та № 410/15 від 06.08.2015) є наявними підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану ним внаслідок діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (керування транспортним засобом).

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив із наданих позивачем доказів понесених матеріальних витрат на придбання медикаментів та виписок з історії хвороби №№ 15035, 10379, 6647, 9030, 19326, виписки з обстеження ТОВ «Візус» від 12.12.2015, виписки із медичної картки Клінічного санаторію «Великий Луг», у яких містяться відомості щодо призначених ОСОБА_6 медичних препаратів та засобів. Порівнюючи назви медичних препаратів, зазначених у платіжних документах, із назвами, що вказані у вищезазначених виписках та висновках, суд дійшов висновку, що їх перелік частково не співпадає. Зокрема, в матеріалах справи відсутні дані про призначення ОСОБА_6 таких медичних препаратів, як «но-соль», «дібазол», «ксантинол», «аквамаріс», «тималін», «окопника мазь», «синарта», «флумуцил», «лациум», «вітамін Е», «асцитам», «нормовен», «акулій хрящ», «детралекс», «ватаксон» («вітаксон»). Тому, заперечення відповідача у частині необґрунтованості витрат на придбання зазначених препаратів, та інших матеріальних витрат суд взяв до уваги та частково задовольнив позов в частині стягнення матеральної шкоди, з чим погоджується і колегія суддів.

Питання наявності, на думку відповідача арифметичних помилок, на які він вказав в ході апеляційного розгляду, можуть бути вирішені судом першої інстанції, який розглянув справу в порядку ст. 219 ЦПК України в тому числі і за заявою відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з розясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що після настання ДТП у позивача погіршився стан здоровя, позивач тривалий час перебувала на лікуванні, що підтверджено вищезазначеною медичною документацією, змінився звичний уклад життя позивача та її родини, порушились нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного життя, порушились стосунки з оточуючими людьми, відбулися вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках позивача, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд попередньої інстанції, з урахуванням тривалості моральних страждань позивача, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 10 000 грн.

На думку колегії суддів судом вірно визначено розмір стягнутої моральної шкоди.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із часткової доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо арифметичної помилки в рішенні, щодо врахування ліків які не були позивачці призначені лікарем і не звязані з хворобою, отриманою в ДТП, про відсутність його вини в ДТП, про невірність висновків щодо розміру правової допомоги, про невірний розмір моральної шкоди, про неврахування судом тяжкого матеріального становища відповідача, та сплату ним аліментів, про відсутність підстав для задоволення позову зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, частково судом враховані і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: