Ухвала

іменем україни

26 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ КБ «Експобанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Експобанк».

ОСОБА_3 не погодився із рішенням суду першої інстанції та оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва 13 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що апеляційна скарга була подана після закінчення строків, установлених ч. 2 ст. 294 ЦПК України, а наведені заявником причини недотримання процесуального строку передбаченого на апеляційне оскарження визнано неповажними.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження у справі з підстав, передбачених ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 294 України ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин цього строку.

Відновлення пропущеного строку здійснюється судом за наявності поважної причини його пропуску, при цьому норми ЦПК України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строкута не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Установлено, що в справі, яка переглядається, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, заявник посилався на невчасне отримання копії оскарженого рішення суду першої інстанції, що унеможливило дотримання процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2016 року наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року залишено без руху, оскільки скаржник був присутнім при проголошенні оскарженого рішення, а тому судом не було порушено положень ст. 222 ЦПК України.

На виконання вимог вказаної ухвали апеляційного суду ОСОБА_3направив заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, де вказував про те, що він перебував на лікуванні у період з 20 серпня по 02 вересня 2015 року, а тому не змін дотриматись процесуального строку передбаченого на апеляційне оскарження.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 297 ЦПК України якщо вказані особою, яка подала апеляційну скаргу, підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав вказані ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду неповажними, оскільки останній був присутнім під час проголошення рішення суду, а тому у районного суду не було обов'язку щодо направлення копії рішення на адресу скаржника, а послання що він перебував на лікуванні у період з 20 серпня по 02 вересня 2015 року не пояснює звернення із апеляційною скаргою лише у квітні 2016 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Разом з тим, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Враховуючи зазначене, висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. 297 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, так як її постановлено з додержанням норм процесуального права.

За правилом ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: С.О. Карпенко

О.В.Кафідова

Т.О.Писана

І.М. Фаловська