У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку на суму 8 000 грн із сплатою 30% річних. Станом на 16 листопада 2014 року боржник має заборгованість у розмірі 15 545,77 грн, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 24 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2010 року у розмірі 15 545,77 грн, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 091,55 грн, заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 5 201,05 грн, заборгованості з комісії у розмірі 1 036,70 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 716,47 грн штрафу (процентна складова).

Вирішено питання щодо розподілу судових витарт.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриваБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 травня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання їй послуги - кредитного ліміту на платіжну карту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів банку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та вважав встановленим отримання ОСОБА_1 платіжної карти саме за заявою про укладення кредитного договору від 25 травня 2010 року та невиконання нею зобов'язань з повернення кредитних коштів саме за цим договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності отримання ОСОБА_1 кредиту у вигляді платіжної карти саме за заявою від 25 травня 2010 року, адже у цій заяві відсутні відомості про номер отриманої кредитної карти та про кредитний ліміт на цю платіжну карту.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та підтверджені матеріалами справи.

Посилання позивача на те, що за даними виписки по банківському рахунку ОСОБА_1, а також за даними фотографічної фіксації отримання ОСОБА_1 кредитної карти вона як боржник має заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2010 року, апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги як належний та допустимий доказ, адже підписана 25 травня 2010 року ОСОБА_1 заява про надання платіжної карти не містить даних про номер отриманої кредитної карти, виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 2013 по 2015 рік не містять даних про те, на підставі якого кредитного договору виникла вказана заборгованість, а дата фотографічної фіксації факта отримання ОСОБА_1 кредитної карти, на які як на доказ посилається позивач, не співпадає із датою кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути позивач у даній позовній заяві, оскільки фотографічна фіксація зроблена 20 вересня 2013 року та у червні 2011 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова Г.І.Мостова