Справа № 190/384/17
Провадження №2/190/282/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Пятихатки

П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Семенникова О.Ю., секретарі Москалець А.В., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пятихатки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах та від імені ОСОБА_2 до виконавчого комітету Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник в інтересах та від імені ОСОБА_2 звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до виконавчого комітету Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку в три місяці з дня вступу рішення в законну силу для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті 31.01.2016 року дядька позивача ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як спадкоємець за заповітом померлого 31.01.2016 року дядька ОСОБА_3 не подала у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини через ті обставини, що остання не знала про існування заповіту, оскільки тісного спілкування із спадкодавцев у неї не було через віддаленість місця проживання, з моменту інвалідності матері позивач взагалі не бачилася з дядьком, про існування заповіту ОСОБА_2 стало відомо від представника сільради у 2017 році, у звязку з чим заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого дядька ОСОБА_3, проте оскільки Пятихатською державною нотаріальною конторою 29.03.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропуск строку для подачі заяви представник позивача просить суд визнати причини пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав при викладених в позовній заяві обставинах та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області в засідання не зявився, до суду 20.04.2017 року надано заяву сільського голови ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності представника відповідної ради, заперечень проти позову не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно з свідоцтвом про народження серії ЯЄ №332519 від 20.05.1955 року матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №23), є ОСОБА_6, відомості про батька відсутні.

За свідоцтвом про одруження серії VІ-УР №397196, 15.11.1964 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб за актовим записом №15.

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЯК №1541124 від 24.11.1965 року, батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №130), є ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №337070, 16.11.1985 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб за актовим записом №159.

Довідкою до акту огляду МСЕК №715290 від 11.02.2015 року посвідчено, що ОСОБА_8 при первинному огляді встановлена перша група інвалідності (загальне захворювання) довічно, особа потребує стороннього догляду.

Згідно з копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП №2067124 від 01.12.2004 року власником земельної ділянки площею 6,4397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, наданої на підставі розпорядження голови Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №39-р від 30.01.2004 року, є ОСОБА_3 Даний держакт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №58.

Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №678848 від 03.02.2016 року, виданого виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, посвідчено факт смерті 31.01.2016 року ОСОБА_3 в с-щі Зоря Пятихатського району Дніпропетровської області (актовий запис №5).

За матеріалами спадкової справи №93/2017, відкритої після смерті ОСОБА_3 31.01.2016 року, позивач 29.03.2017 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезану земельну ділянку після смерті дядька, у звязку з чим нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі №60452365 після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №7910023 від 27.12.2006 року заповіт ОСОБА_3 посвідчений Зорянською сільською радою Пятихатського району Дніпропетровської області 24.10.2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 227.

Постановою державного нотаріуса Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_11 про відмову у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 31.01.2016 року ОСОБА_3 позивачеві 29.03.2017 року відмовлено через пропуск шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини з дня смерті особи.

Суд зазначає, що строк для прийняття спадщини, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, є преклюзивним (присікальним) строком, протягом якого існує суб'єктивне право спадкування, тобто право на прийняття спадщини, сплив цього строку зумовлює припинення права на прийняття спадщини.

Відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріалній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не є «автоматичним», а можливе лише за наявності поважних причин, повязаних з суттєвими обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в т.ч. через відсутність інформації про смерть спадкодавця, необхідність звернення до нотаріуса та інш., то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відтак суд зазначає, якщо ж у спадкоємця таких перешкод, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, для подачі заяви по прийняття спадщини не було, проте спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини (через відсутність інформації про спадкову масу, необхідність звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, віддаленість місця проживання та інш.), то положення ч.3 ст.1272ЦК України не застосовуються.

Вищевказані положення підтверджуються відповідними правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду України (постанова ВСУ по справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року, постанова ВСУ по справі №6-1486цс15 від 04.11.2015 року).

Положеннями ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, які закріплюють зміст принципу змагальності цивільного судочинства, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що саме кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Посилання в позовній заяві на наявність матері, що потребує догляду, не може вважатися поважною причиною пропуску шестимісячного строку, в т.ч. з урахуванням відсутності жодних належних та допустимих доказів, досліджених судом, щодо постійного та безперервного догляду саме позивачем (а не іншою особою) її матірю, що унеможливило подання заяви до нотаріуса.

З цих же підстав суд також не може визнати поважними причинами пропуску встановленого строку як посилання заявника на віддаленість місця проживання позивача, так і на той факт, що позивач дізналася про факт смерті ОСОБА_3 лише у січні 2017 року, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини до суду не надано та під час судового розгляду не досліджено.

Таким чином, оскільки позивач своєчасно із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звернулася, проте жодних належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк представником позивача не надано та в судовому розгляді не досліджено, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини необґрунтованими, непідтвердженими дослідженими доказами, у звязку з чим відмовляє в задоволенні позову.

В судовому засіданні за згодою представника позивача відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,58-60,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 в інтересах та від імені ОСОБА_2 до виконавчого комітету Зорянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 04.05.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання рішення через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.Ю.Семенников