Справа №461/3928/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 3 лютого 2016 року продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» продала їй чоботи неналежної якості за ціною 1369 грн. 90 коп., гарантійний термін становив 1 місяць. 07 лютого ОСОБА_1 намагалась повернути неякісний товар, але продавець відмовилась прийняти цей товар. Крім цього, продавець обіцяла відремонтувати товар, однак позивачка від пропозиції ремонту взуття відмовилась. Просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь переплачені кошти за придбаний товар неналежної якості в сумі 1369 грн. 90 коп. та стягнути кошти в 10 кратному розмірі вартості продукції в зв'язку з відмовою в реалізації споживчих прав.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Надала пояснення, аналогічні у викладеній позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка. Направив на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачці було запропоновано безоплатне усунення недоліків товару, однак ОСОБА_1 відмовилась. Недоліки придбаного позивачкою товару не є істотними, експертиза продукції не проводилась, з моменту покупки товару минуло більше року. Просив в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 взуття під кодом 517-366 вартістю 1369 грн. 90 коп. Оплата товару проводилась через картку «ПриватБанку» шляхом списання коштів в сумі 1369 грн. 90 коп. та бонусу 41 грн.10 коп. (а.с.7).

Ч.1 ст. 8 Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Отже, законодавством не передбачено такий спосіб захисту порушеного права як «стягнення переплачених коштів за придбаний товар неналежної якості». Тому позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивачки переплачених коштів за придбаний товар неналежної якості в сумі 1369 грн. 90 коп. не підлягають задоволенню.

П.1 ч. 1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ч.2 ст. 23 цього закону встановлено, що суми штрафів зараховуються до державного бюджету.

Отже, вимоги позивачки про стягнення коштів в 10 кратному розмірі вартості продукції в зв'язку з відмовою в реалізації її споживчих прав не підлягають до задоволення, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» чітко передбачено, що суми штрафів зараховуються до державного бюджету, а не на користь покупця (споживача).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 209- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Радченко В.Є.