Справа № 357/7492/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/1268/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 47 18.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Волохова Л.А.,

при секретарі Волошину В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Позивачка з дітьми проживала у власній квартирі АДРЕСА_1, самостійно доглядала їх, лікувала, не мала підтримки з боку відповідача, шлюбні відносини з ним були розірвані, відповідач не допомагав утримувати дітей, а лише постійно принижував її, вказував як слід діяти, що робити, погрожував, а тому не витримавши такого психологічного тиску та агресивної поведінки, добровільно віддала дітей відповідачу та дозволила їх виховувати, лікувати, оскільки діти потребують постійного лікування так як є інвалідами дитинства.

При цьому позивачка не самоусунулася від подальшого матеріального забезпечення дітей, працевлаштувалася, надавала кошти дітям, купувала необхідні речі, спілкувалася, а від квітня 2016 року відповідач заборонив ій (позивачці) бачитися з дітьми та брати участь у їх вихованні.

Оскільки відповідач не працює, не належно утримує і піклується про дітей, витрачає дитячі кошти не за призначенням, то просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею як матір'ю.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з їхньою матір'ю ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суддів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дітей з їх матір'ю.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила двійнят, хлопчиків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і батько дітей не визнав свого батьківства при народженні дітей.

В подальшому за заявою про визнання батьківства від 25.08.2015 року було внесено зміни в актовий запис про народження дітей та записано їхнім батьком ОСОБА_2 Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей та Витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін (а.с.6,7 68-71).

Малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 майже з трьохрічного віку проживають разом з відповідачем і це було добровільне рішення батьків дітей. 10.12.2014 року сторони уклали між собою Договір про визначення місця проживання своїх дітей разом з батьком до досягнення дітьми десятирічного віку, а в подальшому місце проживання дітей буде визначено за бажанням самих дітей.

Дітям встановлена з дитинства інвалідність і відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу на дітей-інвалідів від 20.09.2013 року.

15.02.2016 року позивачка подала заяву до УСЗН Білоцерківської міської ради про переоформлення допомоги по інвалідності на дитину ОСОБА_4 на його батька ОСОБА_2

Встановлено, що малолітні діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, тобто в квартирі, що належить позивачці. Також в даній квартирі зареєстрована позивачка і її старший син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2016 року з ОСОБА_3, як з матері дітей, стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2016 року.

Також, в матеріалах справи міститься Акт оцінки потреб дитини та сім'ї, складений Білоцерківським міським Центром соціальної служби сімї та молоді від 12.07.2016 року де, зокрема, зазначено, що батько дітей ОСОБА_2 намагається задовольнити всі потреби дітей, є все необхідне для їх повноцінної життєдіяльності, існує потреба в лікуванні дітей, яку батько не в змозі оплачувати. Мати не допомагає матеріально, аліменти сплачує не своєчасно. Діти не спілкуються з матір'ю по причині конфліктів між матір'ю та батьком.

Встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує денну групу медико-соціальної реабілітації в КЗ КОР «Спеціалізованому обласному будинку дитини м.Біла Церква» від 10.02.2014 року до 02.03.2015 року (134 дні) та від 13.07.2015 року по даний час (62 дні). Приводить та забирає дитину з закладу батько ОСОБА_2

Згідно довідки ЦРІ «Шанс» ОСОБА_2 протягом 2014-2016 років займається реабілітацією дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до призначення зроблених в Індивідуальній Програмі Реабілітації. Курси проходять згідно графіку і ОСОБА_2 до реабілітації дітей відноситься відповідально.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зарахований в дошкільний заклад №3 «Веселка» від 18.11.2013 року. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_2

Суду надані психолого-педагогічні характеристики на обох дітей, складені фахівцями закладів, де перебувають ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Матеріали справи містять також ряд письмових доказів в підтвердження того, що мати дітей теж приділяє належну увагу вихованню та лікуванню дітей, а саме, зверталася за медичною допомогою, консультацією щодо стану здоров'я своїх дітей, в березні 2013 року оплатила лікування сина ОСОБА_4 в сумі 17506 грн., перебувала з дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 22.08.2011 року до 31.08.2011 року на діагностуванні - консультації в КЗ КОР Київській обласній дитячій лікарні та зверталася за направленнями в лікарню «Охматдит».

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3 перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ Київської області як ФОП та в період від 01.04.2015 року до 31.12.2015 року працювала по спрощеній системі оподаткування і загальна сума її доходу за 2015 рік становила 44330 грн. За 2016 рік термін подання звітності ще не закінчився і тому інформацію щодо суми доходу за 2016 рік суду не надано.

Крім того, встановлено, що позивачка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_10 і у зв'язку з цим змінила прізвище на ОСОБА_3.

На виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 20.10.2016 року про зобов'язання Органу опіки та піклування Служби у справах дітей БЦ МР провести обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї батька та матері дітей і надання інших матеріалів суду було надіслано результати засідання комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалося питання щодо визначення спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх малолітніх дітей та комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір'ю ОСОБА_3 Дане рішення комісія прийняла шляхом відкритого голосування простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні: а саме за визначення місця проживання обох дітей з батьком - ніхто не проголосував, за визначення місця проживання обох дітей з матір'ю проголосувала більшість членів комісії, троє членів утрималися (а.с.101).

Також в матеріалах справи містяться Акти обстеження умов проживання батька і матері дітей. (а.с.120, 121). Зокрема встановлено, що на даний час відповідач з дітьми проживає в одноповерховому приватному будинку, який складається з трьох житлових кімнат. Комунальні зручності на вулиці і житло належить ОСОБА_11 (матері відповідача).

Разом з відповідачем проживають його двоє малолітніх дітей, бабуся дітей ОСОБА_11, та тітка дітей ОСОБА_12 з донькою ОСОБА_13.

Встановлено, що в квартирі позивачки на даний час триває ремонт в одній із кімнат, яка буде оформлена як дитяча. Приміщення умебльовані, є електропобутова техніка, житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані, в квартирі разом з позивачкою проживають її старший син ОСОБА_8, 2004 року народження, та чоловік ОСОБА_10

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.12.2016 року №527 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5» виконавчий комітет міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з їх матір'ю ОСОБА_3

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відносно відповідача ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке перебуває на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді.

Сторони не підтримують стосунків і проживають окремо. Мати дітей заміжня і проживає з чоловіком та старшим сином у власній квартирі. Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали з матір'ю з народження і до червня 2013 року, а потім за домовленістю сторін було визначено місце проживання дітей разом з батьком.

За час проживання дітей разом з батьком позивачка не втрачала контакту з меншими своїми синами, спілкувалася з дітьми, вітала з днем народження, забирала обох дітей на деякий період до себе і купувала їм необхідні речі. Зазначене підтверджено показами свідків та чисельними фото із зображенням сімейних світлин, зокрема, днів народження дітей, де вони разом з мамою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

За п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Проте, в даному випадку, враховуючи вік дітей та їх фізичні вади не є можливим з'ясувати думку хлопчиків щодо визначення місця проживання з одним із батьків.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік хлопчиків стан їх здоров'я, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначалося, опікувалася з народження дітьми їх матір, а від літа 2013 року опікується дітьми батько, який не працює, та утримує дітей за рахунок їх пенсій по інвалідності. Батько дітей не має власного житла на праві власності і будинок, де він живе з дітьми, належить його матері та крім цього, в будинку проживає сестра і племінниця позивача.

Відповідач обвинувачений в кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки. Відповідач поводить себе агресивно по відношенню до матері своїх синів та не контролює свою поведінку. Мати дітей працює і має дохід. Також має власну квартиру, де одна з кімнат відведена для дітей. Мати не втрачала контакт з дітьми. Вона хоче активно включитися в процес виховання та лікування дітей, щоб надолужити затримку в їх розвитку, мати має можливості та плани щодо лікування та реабілітації хлопчиків.

Виходячи з наведеного, суд дійшов вірного висновку, що під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дітей з їх матір'ю.

Також суд вірно вважав, що з метою забезпечення інтересів дітей, враховуючи вік хлопчиків, їх фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з матір'ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання, виховання і лікування синів.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

Л.А. Волохов