Справа № 755/5626/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Савлук Т.В.,

при секретарі - Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій уточнивши вимоги скарги, просили суд:

- визнати дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо внесення до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. зміненої дати народження та недійсного ідентифікаційного номера боржника ОСОБА_5 - неправомірними;

- визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у вигляді незабезпечення надіслання копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. сторонам провадження та органам, що здійснюють реєстрацію майна, або ведуть реєстр заборони відчуження, в строки, визначені п.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дії) - неправомірною;

- зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вжити заходів щодо виправлення у Постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. недійсних даних, ідентифікуючих боржника ОСОБА_5 а саме дати народження та ідентифікаційного номера, забезпечити надіслання даної постанови з дійсними даними про боржника ОСОБА_5 на виконання органам, що здійснюють виконання та реєстрацію майна, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- визнати дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо внесення до Постанови про розшук майна боржника від 19.11.2014р. недійсного державного номерного знака автомобіля та дати народження боржника ОСОБА_5 - неправомірними;

- визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо невжиття в повному обсязі необхідних заходів щодо перевірки, встановлення місця перебування майна (автомобіль ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1), накладення арешту та подальшої реалізації майна - неправомірними;

- зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виправити у Постанові про розшук майна боржника від 19.11.2014р. недійсний номерний знак розшукуваного автомобіля НОМЕР_2 на дійсний НОМЕР_1 та дату народження боржника, вжити достатніх заходів, направлених на встановлення фактичного місцезнаходження автомобіля марки ГАЗ 3302, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4;

- визнати дії (бездіяльність) Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з примусового виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року в своїй сукупності такими, що не були спрямовані на реальне його виконання та вчинялись з порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та невжиття всіх заходів, спрямованих на дійсне його виконання;

- зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути порушення та забезпечити подальше своєчасне та в повному обсязі здійснення виконавчих дій. (т.2 а.с.20-26)

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про поновлення строку на оскарження дій та бездіяльності Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (т.1 а.с.13-15)

Скаржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду скарги, проте подали до суду заяви про розгляд скарги без їх участі, в яких просять скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення по суті скарги, які долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.48-58), в яких просив у задоволенні скарги відмовити та розглядати справу без участі представника відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засіданні неодноразово не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань до суду не подав.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу та у передбачених законом випадках на приватних виконавців.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в даних правовідносинах - в редакції Закону №2677-VI).

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені статтею 128 КПК України, зокрема, відповідно до частин четвертої та п'ятої цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним з позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.

Відповідно до вимог статей 383, 384 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Крім того, відповідно до вимог статті 82 Закону скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.02.2017р. у справі №6-2946цс16.

Статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №2677-VI) визначено коло учасників виконавчого провадження, які мають право звернутися до суду із скаргою, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (частина перша статті 385 Цивільного процесуального кодексу України).

Пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Згідно роз'яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали клопотання про поновлення строку на оскарження дій та бездіяльності Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій посилаються на те, що заявниками лише 07.11.2015 року отримано відповідь Головного управління юстиції у м. Києві та 16.11.2015 року вони звернулися зі скаргою до Дніпровського районного суду м.Києва, який відмовив у відкритті провадження у справі, тому заявники були вимушені звернутися з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, яким також було відмовлено у відкритті провадження у справі через те, що дані вимоги повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Наведені в клопотанні обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даною скаргою підтверджуються матеріалами справи, а саме: ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.02.2016 року, якою залишено без змін ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2015 року про відмову у відкритті провадження в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.38-41) та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1.а.с.29-31).

Наведені обставини свідчать про те, що заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на звернення з даною скаргою до суду пропущено з поважних причин, що відповідно є підставою для їх поновлення.

Згідно положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28 серпня 2013 року, який набрав законної сили 25 листопада 2013 року, цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто із засудженого ОСОБА_5 на користь кожного з позивачів по 30 тис. 570 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, по 200 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди та по 2 500 грн. витрат на правову допомогу.

7 липня 2014 року Дніпровський районний суд м. Києва направив виконавчі листи до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві для виконання.

24 липня 2014 року постановами державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито чотири виконавчі провадження, які 31 липня 2014 року було об'єднано у зведене виконавче провадження №45194239 про стягнення з ОСОБА_5 485 654 грн. 92 коп.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даною скаргою в первинній редакції 30.03.2016 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки заява не підлягала розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилено, судові рішення у справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19жовтня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. (т.1 а.с.122-124)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2017 року скаргу відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 (т.1 а.с.199)

Що стосується доводів скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дій ДВС щодо неправильного внесення до постанов даних про особу боржника та ідентифікуючих транспортний засіб, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі про примусове виконання рішення у спосіб і порядку, визначеному виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов), начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

01.08.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережною О.О. винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т.2 а.с.27). Зазначена постанова містить помилки в зазначенні дати народження боржника ОСОБА_5 та його ідентифікаційного номеру, оскільки суперечить даним, наявним у виконавчих листах (т.1 а.с.49, 50).

Крім того, 19.11.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережною О.О. винесено Постанову про розшук майна боржника, яка містить описки, аналогічні опискам, вказаним у вищезазначеній постанові, а також помилку в зазначенні державного номерного знаку транспортного засобу, який оголошено в розшук (т.2 а.с.32).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги доводи скарги та заперечення представника ДВС, керуючись вищенаведеними положеннями діючого на час винесення оскаржуваних постанов законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій ДВС щодо внесення до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014 року та до Постанови про розшук майна боржника від 19.11.2014 року помилкових даних про особу боржника та транспортний засіб, оскільки зазначені постанови містять помилки, зумовлені неправильним написанням цифр (дати народження, ідентифікаційного коду та реєстраційного номеру транспортного засобу), та допущення зазначених помилок у процесуальному документі державного виконавця, що підлягає до виправлення останнім з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження, шляхом винесення відповідної постанови, - не є підставою для визнання дій ДВС чи державного виконавця неправомірними.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України, законами України.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов) визначений обов'язок державного виконавця по надісланню копій постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Проте матеріали справи не містять та до заперечень представника ВДВС не долучені документи, які б підтверджували надіслання Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. до органів, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна в строки, передбачені ч. 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов). Натомість, реєстрація обтяжень рухомого майна, згідно вказаної постанови від 01.08.2014р. проведена ДП «Інформаційний центр» МЮУ лише 22.10.2014р. (т.1 а.с.167)

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що копія Постанови про розшук майна боржника (транспортного засобу) від 19.11.2014 року була надіслана до органів ДАІ для виконання.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. (ч.1 ст.83 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов)).

Разом з тим, судом встановлено та вбачається з наявних в матеріалах справи документів, що визначені ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення оскаржуваних постанов) строки додержані не були, виконавче провадження триває на час розгляду даної скарги.

При цьому, матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував здійснення начальником відділу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем в даному виконавчому провадженні.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про законність та правомірність вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо: незабезпечення надіслання копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. боржнику та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна в строки, визначені ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дії); невжиття в повному обсязі необхідних заходів щодо розшуку автомобіль ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1, своєчасного накладення арешту з метою подальшої реалізації майна; примусового виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року з порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції), та невжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на виконання виданих за цим судовим рішенням виконавчих документів. Отже, в цій частині заявлені вимоги підлягають задоволенню, а бездіяльність ВДВС - визнанню неправомірною.

Проте, не знайшли свого підтвердження доводи та вимоги скарги про те, що в своїй сукупності дії ВДВС не були спрямовані на реальне виконання виконавчих документів та не були вжиті заходи, спрямовані на дійсне їх виконання.

Разом з тим, як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга в частині вимог про зобов'язання Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві: вжити заходів щодо виправлення у Постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. недійсних даних, ідентифікуючих боржника ОСОБА_5 а саме дати народження та ідентифікаційного номера, забезпечити надіслання даної постанови з дійсними даними про боржника ОСОБА_5 на виконання органам, що здійснюють виконання та реєстрацію майна, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; виправити у Постанові про розшук майна боржника від 19.11.2014р. недійсний номерний знак розшукуваного автомобіля НОМЕР_2 на дійсний НОМЕР_1 та дату народження боржника, вжити достатніх заходів, направлених на встановлення фактичного місцезнаходження автомобіля марки ГАЗ 3302, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4; усунути порушення та забезпечити подальше своєчасне та в повному обсязі здійснення виконавчих дій, задоволенню не підлягає, оскільки можуть здійснюватися тільки державним виконавцем та віднесені що його виключної компетенції, тим більше, що відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.

На підставі викладеного скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №2677-VI), ст. 383-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо незабезпечення надіслання копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014р. боржнику та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна в строки, визначені ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дії) - неправомірною.

Визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо невжиття в повному обсязі необхідних заходів щодо розшуку автомобіль ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1, своєчасного накладення арешту з метою подальшої реалізації майна - неправомірною.

Визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) при примусовому виконанні вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року та невжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на виконання виданих за цим судовим рішенням виконавчих документів - неправомірною.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення судового рішення, в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: