Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1691/17
Провадження № 2/376/846/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Клочка В.М.

при секретарі: Якштас А.В.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на житло за набувальною давністю .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 1979 року він проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (стара назва вул. 40-річчя Жовтня, будинок № 103, відповідно до рішення Сквирської міської ради від 02.03.2017 року №394/37 про впорядкування нумерації житлових будинків в м. Сквира) разом зі своєю матірю ОСОБА_2 Леонтієвною, що належить їй відповідно до рішення суду від 14.07.1978 року виданого Сквирським районним судом Київської області, відповідно до якого вона стала власником вище зазначеного будинку, але право власності не оформила по даний час, тому власником будинку вважається ОСОБА_3, який помер 24.09.2014 року.

На даний час мати позивача (відповідачка) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 має поважний вік, хворіє та не може займатися оформленням даного будинку. На сьогоднішній день позивач вказує, що продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, виготовив на своє імя технічний паспорт на садибний житловий будинок.

Окрім того, відповідно до будинкової книги та відмітки у паспорті позивач проживає за адресою: вул. Успенська (стара назва вул. 40-річчя Жовтня № 103) №123 з 1979 року по цей час.

Вищевказаний житловий будинок належить власниці ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 14.07.1978 року виданого Сквирським районним судом Київської області.

Також, позивач просить встановити юридичний факт того, що будинок № 123 по вул. Успенська у м. Сквира має цілу частку, оскільки при виготовленні технічного паспорта на даний будинок посадовою особою допущено помилку, а саме будинок розділили на квартири №1 та №2, що може завадити йому при реєстрації права власності на даний будинок.

Позивач ОСОБА_1 в попереднє судове засідання не зявився, надав до суду заяву якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просив задовольнити позовні вимоги позивача та проводити розгляд справи без його участі.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 1979 року проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (стара назва вул. 40-річчя Жовтня, будинок № 103, відповідно до рішення Сквирської міської ради від 02.03.2017 року №394/37 про впорядкування нумерації житлових будинків в м. Сквира) разом зі своєю матірю ОСОБА_2 Леонтієвною, що належить їй відповідно до рішення суду від 14.07.1978 року виданого Сквирським районним судом Київської області, відповідно до якого вона стала власником вище зазначеного будинку, але право власності не оформила по даний час, тому власником будинку вважається ОСОБА_3, який помер 24.09.2014 року.

На даний час мати позивача (відповідачка) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 має поважний вік, хворіє та не може займатися оформленням даного будинку.

Позивач продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, виготовив на своє імя технічний паспорт на садибний житловий будинок, що стверджується матеріалами справи.

Окрім того, відповідно до будинкової книги та відмітки у паспорті позивач проживає за адресою: вул. Успенська (стара назва вул. 40-річчя Жовтня № 103) №123 з 1979 року по цей час.

Вищевказаний житловий будинок належить власниці ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 14.07.1978 року виданого Сквирським районним судом Київської області, що наявна в матеріалах справи, але власниця досі не зареєструвала право власності на вище згаданий будинок.

З часу проживання позивача в будинку і по даний час ніхто, щодо оформлення цього житлового будинку не звертався, тому позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу».

Відповідно до ст. 256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном з 1979 року продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: вул. Успенська (стара назва вул. 40-річчя Жовтня № 103) №123, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Встановити юридичний факт, того, що будинок №123 по вулиці Успенська у м. Сквира Київської області складає одну цілу частину.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності за набувальною власністю на житловий будинок №123 по вул. Успенська у м. Сквира Київської області, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 64,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: