Справа № 539/1513/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю : представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.11.2016 року вона позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 36 710 грн. на строк до 19.05.2017 року. Договір позики був оформлений розпискою. У встановлений у розписці строк до 19.05.2017 року відповідач борг не повертає, ухиляється від виконання свого зобовязання.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 прохала суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 19.11.2016 року в розмірі 36 710 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов прохав задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що насправді позивач їй ніякі кошти не позичала, 19.11.2016 року у магазині позивача, у якому вона працювала була ревізія та становлено недостачу на суму 22 000 грн. В подальшому вона дійсно підписала дану розписку під психологічним примусом.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 19.11.2016 року між ОСОБА_3, як позикодавцем, та ОСОБА_2, як позичальником, в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 36 710 грн., а ОСОБА_2 зобовязувалася їх повернути в строк до 19.05.2017 року. В підтвердження укладення договору позики, його умов та факту передачі грошових коштів відповідно до ст. 1047 ЦК України позивачем надано розписку позичальника, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36 710 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором , зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Підставою цивільно правової відповідальності за порушення зобовязання є вина особи, яка порушила зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 порушила зобовязання за договором позики, оскільки у визначений строк, а саме до 19.05.2017 року не повернула позивачу суму позики.

ОСОБА_2 відсутність своєї вини в порушенні зобовязання не доведено.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст. 1051 ЦК України, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця, або одержані у меншому розмірі.

Крім цього, в судовому засіданні відповідач визнала, що підпис на розписці належить їй.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням позову із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 19.11.2016 року в розмірі 36 710 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_5 Ю. А.