РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд у складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши у м. Хмельницькому в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, -

встановив:

26 вересня 2017 року позивач ПАТ «Страхова група ТАС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.09.2016 р. ПАТ «Страхова група ТАС» та ОСОБА_1 уклали договір, поліс № АК/4909206 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Opel Ascona», реєстраційний номер НОМЕР_1. 03.02.2017 року в м. Хмельницькому по вул. Подільській відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Opel Ascona», реєстраційний номер НОМЕР_1., яким керував ОСОБА_1 та автомобіль «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 24.02.2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В подальшому, позивачем на підставі полісу № АК/4909206 від 30.09.2016 р. було виплачено потерпілому ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13 382, 46 грн.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був невідкладно, не пізніше трьох днів, повідомити позивача про настання вищеописаного страхового випадку, проте цього не зробив. Тому, відповідно до норм ст. 38 цього ж Закону, позивач має право заявити до ОСОБА_1 регресну вимогу про відшкодування витрат позивача на виплату страхового відшкодування.

У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 13 382, 46 грн. виплаченого страхового відшкодування та судові витрати по даній справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом обєктивно встановлено, що 30.09.2016 р. ПАТ «Страхова група ТАС» та ОСОБА_1 уклали договір, поліс № АК/4909206 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Opel Ascona», реєстраційний номер НОМЕР_1.

03.02.2017 року в м. Хмельницькому по вул. Подільській відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Opel Ascona», реєстраційний номер НОМЕР_1., яким керував ОСОБА_1 та автомобіль «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 24.02.2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілого ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується повідомленням про настання події від 07.02.2017 р., протоколом огляду транспортного засобу від 14.02.2017 р., висновком експертного дослідження авто від 27.02.2017 р., ремонтною калькуляцією від 24.02.2017 р., копією страхового акту від 17.03.2017 року.

В подальшому, позивачем на підставі полісу № АК/4909206 від 30.09.2016 р. було виплачено потерпілому ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13 382, 46 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12537 від 30.03.2017 р., заявою ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 07.02.2017 р., відомістю № 56 від 30.03.2017 р.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач ОСОБА_1, як особа, винна в ДТП, притягнутий Хмельницьким міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій стороні. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до якої сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Відповідна правова позиція викладена також і в постанові ВСУ від 30.03.2016 року, в справі № 6-186цс16.

Отже, у даній справі суд не може застосувати положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а з урахуванням того, що це єдине обґрунтування позовних вимог позивача, суд приходить до вмотивованого висновку про відмову в задоволенні вимог.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст. ст. 10, 60, 197, 212 -215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя