Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Солонській Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовною заявою, в якій просять встановити факт сумісного проживання однією сімєю з ОСОБА_4, з 01 квітня 1992 року по день її смерті, 15 квітня 1997 року, визнати їх спадкоємцями четвертої черги за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 та визнати за ними право власності в порядку спадкування на 9/50 частини домоволодіння по вул.Профспілковій, 13 в місті Маріуполі Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_1 разом із дружиною з літа 1985 року проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності йому належать 20/50 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1155.

Інша частина будинку, 9/50 часток у вигляді прибудови належала на праві приватної власності ОСОБА_5, після смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер 12 березня 1992 року.

Позивачі завжди мали гарні стосунки з родиною ОСОБА_7, допомагали сусідам, сприймали їх як других батьків. Родичів у ОСОБА_5 не лишилося, позивачі їй були як діти, які доглядали її, після смерті свого чоловіка жінка за станом здоровя не могла самостійно себе обслуговувати, прибирати, купувати та готувати їжу, купувати ліки та почала проживати разом із позивачами однією сімєю з квітня 1992 року по день смерті 15.04.1997 року. Разом родина ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільний побут, харчувалися разом, позивачі сплачували комунальні послуги за частину будинку ОСОБА_5, купували їй ліки. Після смерті ОСОБА_5, саме позивачі займалися похованням жінки, жодні документи не оформлювали та вважали, що спадкове майно у вигляді 9/50 частини будинку №13 по вул.Профспілковій у м.Маріуполі Донецької області переходить до них, як до спадкоємців.

У 2017 році при проведенні технічної інвентаризації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зясували, що 9/50 частин вищевказаного будинку не переоформлено. Приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу їм було розяснено про не можливість відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину з урахуванням відсутності документів, що підтверджують родинний звязок та правовстановлюючих документів на нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду за вирішенням вказаних питань.

Позивачи надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності за участю їх представника ОСОБА_8, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивачів, ОСОБА_8, що діє на підставі договору про адвокатські послуги, підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві, просила суд звернути увагу на доказову базу, а саме на копії домової книги, копії паспортів позивачів із зазначенням місця реєстрації, копії квитанцій за комунальні платежі, які були оплачені позивачами, показання свідків, та просила задовольнити позов і встановити факт сумісного проживання однією сімєю позивачів з ОСОБА_4, з 01 квітня 1992 року по день її смерті, 15 квітня 1997 року, визнати їх спадкоємцями четвертої черги за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 та визнати за ними право власності в порядку спадкування на 9/50 частини домоволодіння по вул.Профспілковій, 13 в місті Маріуполі Донецької області після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_9, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що на її думку до цих спадкових відносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакціїї 1963 року) та вважає, що позивачі передчасно звернулися до суду з вимогами стосовно визнання за ними права власності в порядку спадкування, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши представника позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_10, пояснила, що знає позивачів та померлу ОСОБА_5, вже тривалий час, проживає з ними по сусідству. Свідок зазначила, що після смерті свого чоловіка у 1992 році ОСОБА_5 мешкала разом із родиною позивачів, які в свою чергу її доглядали та відносились як до рідної людини, жодних конфліктів чи розбіжностей між позивачами та померлою не спостерігалось, свідок будучи сусідкою переодично навідувалась до позивачів та ОСОБА_5, знала, що вони вели разом спільне господарство та робили ремонти, харчувалися разом, піклувалися один про одного та після її смерті родина ОСОБА_2 займалась похованням останньої.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були сусідами померлої ОСОБА_5 та залишаються сусідами ОСОБА_1, ОСОБА_2, дали аналогічні пояснення.

Судом встановлено, що 15 квітня 1997 року, у віці 58 років, померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №198795 виданого 16.04.1997 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя, актовий запис №541 (а.с.21).

За життя ОСОБА_5 мешкала за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Профспілкова, будинок №13 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у період з 26.09.1987 року по день смерті 15.04.1997 року, що підтверджується копією домової книги (а.с. 17-18) та актом №281, складеним 17 травня 2017 року головою КСН «Садки -І» у складі трьох свідків (а.с.22,62).

Відповідно до відповіді Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 11.07.2017 року №1775/01-16 та довідки із Спадкового реєстру від 11.07.2017 року №48371039, спадкова справа після смерті ОСОБА_5, померлої 15.04.1997 року відсутня та надання копії спадкової справи не виявляється можлвим (а.с.37).

Згідно до відповіді Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 07.09.2017 року №2312/01-16 та довідки із Садкового реєстру від 07.09.2017 року №49010437, є інформація щодо заведення спадкової справи №461/1992 до майна ОСОБА_7, померлого 11.03.1992 року. За данними алфавітної книги обліку спадкових справ Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори за період 1982-1999 роки, спадкова справа №461/1992 закрита 04.08.1995 року. У звязку з передачею нотаріальних справ до Донецького обласного нотаріального архіву, який знаходиться на території не підконтрольній Україні у зоні проведення антитерорестичної операції, надати копію спадкової справи та відомості, стосовно кола спадкоємців на спадщину, що відкрилася після його смерті неможливо (а.с.69).

Відповідно до листа-розяснення приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_13 від 12.09.2017 року №239/01-06, позивачі звертались до нотаріуса з питання заведення спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, яка померла 15.04.1997 року. Вказаним листом їм було розяснено необхідність подання документів, що підтверджують родинний звязок з померлою та правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно та можливіть вирішення зазначених питань в судовому порядку (а.с.71).

Згідно до відповіді міського комунального підприємства «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації» від 14.09.2017 року №1044, саме за ОСОБА_5 за адресою м.Маріуполь, Донецької область, вул.Профспілкова,13, відомості щодо права власності на нерухоме майно не зареєстровані, інформація дана станом на 2003 рік.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, про встановлення факту родинних відносин, а також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 524 ч.1 ЦК Української РСР (редакція 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом та заповітом.

У відповідності до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування » при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування », при розгляді даної категорії справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п.23 вищезазначеної Постанови Пленому Верховного Суду України, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним заканодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналізуючи викладене, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо встановлення факту їх мешкання однією сім'єю з ОСОБА_5 та визнання їх спадкоємцями четвертої черги за законом після померлого 15 квітня 1997 року ОСОБА_5 та та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 197, 208, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст.1264 ЦК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК Української РСР (редакція 1963 року), ст.3 СК України, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ОСОБА_4, з 01 квітня 1992 року по день її смерті, 15 квітня 1997 року за адресою вул.Профспілкова, 13 в місті Маріуполі Донецької області.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкоємцями четвертої черги за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлої 15 квітня 1997 року.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко