АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1569/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю:

представника позивача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

представника третьої особи ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_11, ТОВ «ОСОБА_12 Фінанс», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

13 липня 2015 року ОСОБА_10 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.11.2005 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_10 було укладено кредитний договір № 331/2005 на придбання квартири, в розмірі 39600 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором був укладений договір іпотеки №331/2005-1, посвідчений 22.11.2005 року приватним нотаріусом, предметом якого є нерухоме майно: трикімнатна квартира, загальною площею 62,60 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_10

Згідно договору іпотеки, остаточна дата повернення кредиту - 21.11.2020 року. Погашення кредиту у 2005-2009 роках здійснювалося відповідно до договору.

Позивач вказує, що сплата за кредитними зобов'язаннями здійснювалась до того моменту, поки не виникли суттєві зміни з фінансово-економічною кризою у 2008 році. Його пропозиції щодо реструктуризації кредитної заборгованості банком були проігноровані.

20.04.2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_11 виданий виконавчий напис № 1206 про звернення стягнення на вказану квартиру. Проте, даний виконавчий напис нотаріус ні йому, ні його дружині не надсилав, хоча укладення кредитного договору та договору іпотеки було проведено за згодою його дружини і дана квартира належить їхньому подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому звернення стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки має здійснюватись виключно в судовому порядку, що виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Позивач стверджує, що виконавчий напис вчинений відносно кредитної заборгованості, яка не є безспірною, та суперечить вимогам, зазначеним у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Вважає, що по своїй суті вчинення виконавчого напису є не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердженням безспірності зобов'язання боржника, але у даному випадку відсутні будь-які документи, які б свідчили про безспірність зобов'язань.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20.04.2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за номером 1206, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру №197 по вул. Чехова в будинку №81 у місті Черкаси.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_10 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року апеляційну скаргу було відхилено, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_10, суд першої інстанції з посиланням на відповідні норми матеріального права, прийшов до висновку, що виконавчий напис від 20.04.2010 року вчинений у відповідності до чинного законодавства України.

Крім того, суд вказав у рішенні, що позивачу було достовірно відомо про існування виконавчого напису ще у 2010 році, виконавче провадження по якому фактично закінчено, питання про поновлення строків позовної давності представником позивача не ставилось, тому суд вважає, що позивач звернувся з даним позовом до суду з пропуском позовної давності, що є також однією з підстав для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідно до норм закону.

Встановлено, що 22 листопада 2005 року між АТ «ОСОБА_12 (Україна)» та ОСОБА_10 було укладено кредитний договір № 331/2005, в розмірі 39600 доларів США на придбання квартири, строком до 21 жовтня 2020 року (т. 1 а.с. 6-7).

З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 22 листопада 2005 року був укладений договір іпотеки № 331/2005-1, предметом якого є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 65-66).

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки ОСОБА_10 було порушено вимоги чинного законодавства та не було дотримано вимог кредитного договору від 22.11.2005 року щодо виконання зобов'язань в частині погашення кредитної заборгованості в належні строки, відповідач ПАТ «Кредобанк» 15.03.2010 року звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 81).

20 квітня 2010 року представник ПАТ «Кредобанк» надав приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 доповнення до заяви від 15.03.2010 року про вчинення виконавчого напису нотаріусом, де просив вчинити виконавчий напис по договору іпотеки № 331/2005-1 від 22.11.2005 року з урахування збільшення заборгованості (т. 1 а.с. 82).

Відповідно до виконавчого напису, вчиненого 20 квітня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру № 197, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чехова, 82, яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 64).

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем були надані нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Так, банком було надано: оригінал іпотечного договору, кредитний договір, розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором, вимогу-повідомлення від 20.08.2009 року про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором, повідомлення про вручення ОСОБА_10 вимоги 25.08.2009 року. Суми заборгованості, зазначені у виконавчому написі, відповідають сумам заборгованості, зазначеним у розрахунку заборгованості по кредитному договору ОСОБА_10

17 березня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 ОСОБА_10 було направлено лист, в якому повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором з пропозицією сплатити вказану заборгованість протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення (Т. 1 а.с. 77). Вказане повідомлення ОСОБА_10 було отримано 19 березня 2010 року (Т. 1 а.с. 78).

Вчинення виконавчого напису здійснено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 20 квітня 2010 року (т. 1 а.с. 64), тобто після спливу тридцятиденного строку для добровільного погашення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів вірно встановив, що банком та нотаріусом було дотримано встановленого законом порядку вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_10 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають.

Водночас, судом першої інстанції було помилково вказано у мотивувальній частині рішення суду про пропущення позивачем строку позовної давності та застосування наслідків його пропуску шляхом відмови в задоволенні позовних вимог і з цієї підстави також.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.07.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 20.04.2010 року та завершене виконавче провадження 05.09.2013 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «про виконавче провадження» (Т. 1 а.с. 92-96).

Однак, матеріали справи не містять даних щодо повідомлення боржника ОСОБА_10 про здійснення 20.04.2010 року нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження.

Єдиним підтвердженням обізнаності ОСОБА_10 із наявністю виконавчого провадження, а також із виконавчим написом, яке надано сторонами у даній цивільній справі, є ОСОБА_5 опису і арешту майна від 21.03.2013 року, згідно якого ОСОБА_10 був присутнім під час опису і арешту заставленого майна: трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с. 183-186).

Посилання суду першої інстанції на розписку ОСОБА_10 у повідомленні про вручення рекомендованого листа від 17.03.2010 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_11 ОСОБА_9 було надано копію поштового повідомлення належної якості, а також його оригінал для огляду, згідно якого приватним нотаріусом ОСОБА_11 17.03.2010 року було направлено ОСОБА_10 рекомендований лист, який ним отримано 19.03.2010 року (Т. 2 а.с. 206).

При цьому, нотаріусом було направлено лист-повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором з пропозицією сплатити вказану заборгованість протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення (Т. 1 а.с. 77), а не виконавчий напис про звернення стягнення.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року вказано, що на зазначеному повідомленні міститься штамп з датою 19 квітня 2015 року. Однак, при огляді оригіналу повідомлення колегією суддів встановлено, що на ньому міститься штамп із цифрами 1919415, що не є датою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують обізнаність ОСОБА_10 про вчинення виконавчого напису у 2010 році. Тому посилання суду першої інстанції на дану обставину є безпідставними.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на положення ст. 267 ЦК України, згідно якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даній справі заяви про застосування позовної давності було подано третіми особами у справі приватним нотаріусом ОСОБА_11 та ТОВ «ОСОБА_12 Фінанс», які відповідно до ст. 30 ЦПК України не є сторонами у справі. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду та врахування їх заяв.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 слід відмовити у звязку з їх не доведеністю, тобто по суті позовних вимог, відмова в задоволенні позову також і внаслідок спливу строку позовної давності є порушенням норм матеріального права.

Враховуючи наведене, так як судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення по суті заявлених позовних вимог, однак, помилково зазначено в мотивувальній частині про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 ОСОБА_7 задовольняє частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року у даній справі змінює, виключивши із його мотивувальної частини посилання на застосування наслідків спливу строку позовної давності. В решті частини рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_11, ТОВ «ОСОБА_12 Фінанс», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню змінити, виключивши із його мотивувальної частини посилання на застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :