АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 2-2160/10 Головуючий в І інстанції Єйбог І.М. Номер провадження 22-ц/791/1601/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5, правонаступниками якої є ОСОБА_6, ОСОБА_7, до Каховської міської ради Херсонської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 вересня 2010 року,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_5, правонаступниками якої є ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернулася до суду з позовом до Каховської міської ради Херсонської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, зазначаючи, що 04 травня 2005 року помер ОСОБА_10, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу з 1996 року по день його смерті у м. Каховка Херсонської області по вул. Набережній, 39.

Після смерті ОСОБА_10 залишилось спадкове майно у вигляді 1/4 частини будинку з надвірними будівлями, розташованого за зазначеною вище адресою, яке йому належало на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та нотаріально посвідченого 17.10.1967 року, а також побудовані без належного дозволу при жилому будинку надвірні будівлі, які відповідають державним будівельним нормам ДБН 360-92.

Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, оскільки протягом 11 років вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, інших спадкоємців, які мають право на спадщину, немає, позивачка просила суд встановити факт проживання з ОСОБА_10 однією сімєю з 1996 року по 04.05.2005 року, визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/4 частини будинку з надвірними будівлями та самочинно збудованими спорудами, розташованими на земельній ділянці площею 437 кв.м. у м. Каховка, Херсонської області, по вул. Набережній, 39.

Рішенням суду від 13 вересня 2010 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 листопада 2010 року, позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, вказуючи на те, що як син ОСОБА_11 має у першу чергу право на спадкування за законом після його смерті, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що висновки суду щодо наявності підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_11 із ОСОБА_5 однією сімєю та визнання права власності на спадкове майно за нею не відповідають обставинам справи і зроблені без врахування факту наявності на час смерті батька зареєстрованого із ОСОБА_12 шлюбу.

У звязку із смертю позивачки ОСОБА_5, яка настала 12 серпня 2011 року, ухвалою від 21 вересня 2017 року апеляційний суд залучив до участі в справі правонаступників останньої ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_5 проживала із ОСОБА_10 , який помер 04.05. 2005 року, однією сімєю без реєстрації шлюбу більше 5 років до часу відкриття спадщини і є його єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину.

Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд прийшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що 04 травня 2005 року помер ОСОБА_10, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

На день його смерті йому на праві власності належала 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Каховці по вул. Набережній, 39 Каховського району Херсонської області.

Відповідно до інформації, наданої суду першої інстанції Каховською міською державною нотаріальною конторою 13.08.2010 року №682/0114, після смерті ОСОБА_10, який помер 04.05.2005 року, і мешкав в м. Каховка Херсонської області, вул. Набережна, 39, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та/або видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися, спадкова справа не заводилася /а.с. 19/.

Відомості щодо складання ОСОБА_10 при житті заповіту в матеріалах справи відсутні і такий факт судом не встановлено.

Отже, у спірних правовідносинах йдеться про спадкування за законом, яке відповідно до вимог ст.1258 ЦК України здійснюється в порядку черговості.

При цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього кодексу /ч.2 ст.1258 ЦК України/.

Позивач вважала себе спадкоємцем за законом четвертої черги, яка передбачає право на спадкування осіб, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини, заявивши про те, що вона проживала із ОСОБА_10 однією сімєю без зареєстрованого шлюбу з 1996 року і по день його смерті (ст. 1264 ЦК України).

У підтвердження наведеної обставини надала суду довідку, видану квартальною Седлецькою (без зазначення імені та по-батькові) 06.07.2010 року, підпис якої підтверджено головним спеціалістом виконавчого комітету Каховської міської ради 06.07.2010 року за №473 без зазначення прізвища імені та по-батькові останнього та проставленням печатки канцелярії наведеного органу /а.с. 16/.

Крім того, факт реєстрації ОСОБА_5 в будинку №39 по вул. Набережній в м. Каховка з 13.11.1999 року підтверджено її паспортом МО 649037, виданим Каховським РВ УМВС України в Херсонській області 7.12.1998 року /а.с. 17/.

Місце реєстрації та проживання спадкодавця належними доказами не підтверджено, хоча позивачку суд визнав спадкоємцем, який прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України (за ознакою постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та(або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно із спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України (пункти 2,21 постанови).

В порушення наведених вище норм матеріального права та всупереч розясненням Пленуму Верховного Суду України, суд не встановив коло спадкоємців ОСОБА_10 за законом і вирішив по суті позов, заявлений до Каховської міської ради, яка як орган місцевого самоврядування могла бути відповідачем у спірних правовідносинах лише у випадку наявності передбачених ст.1277 ЦК України підстав для визнання спадщини відумерлою.

Натомість у ОСОБА_10 є син ОСОБА_8, який прийняв спадщину в порядку, визначеному законом, однак до участі в справі залучений не був і своє право на заперечення щодо заявлених позивачкою вимог не реалізував (а.с. 53, 54).

Більше того, як повідомили ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 суду апеляційної інстанції, і це підтвердили правонаступники ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на день смерті ОСОБА_10 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_12, що відповідно до положень сімейного та цивільного законодавства виключає настання правових наслідків за фактом його проживання однією сімєю з іншою жінкою без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_12 теж залученою до участі в справі не була.

Обмежившись «довідкою квартальної» в обґрунтування свого висновку щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_5 вимог, суд не звернув уваги на те, що ця довідка не є належно оформленим та виданим документом та в ній йдеться про те, що ОСОБА_10 проживав у сімї ОСОБА_5, яка була на 21 рік молодшою від нього, а не однією сімєю з останньою.

Обставини, наявність яких передбачена ст.3 СК України для визнання осередку суспільства сімєю, судом не встановлювалися і позивачкою не доводилися.

Визнавши за позивачкою в порядку спадкування після ОСОБА_10 право власності на 1/4 частину реконструйованого житлового будинку, суд не зважив, що ця реконструкція здійснена самочинно, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦК України не може входити до складу спадкового майна.

За змістом ст. 376 ЦК України, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємця переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва, однак зазначені вимоги в даній справі не заявлялися.

Суд вимоги наведеної норми матеріального права не врахував, а вирішуючи позов у цій частині керувався ст. 392 ЦК України, яка спірні правовідносини не регулює, оскільки за її правилами позов про визнання права власності може бути предявлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником майна документа, який засвідчує його право власності.

Зазначивши в рішенні про те, що за ОСОБА_5 визнається право власності на 1/4 частину реконструйованого будинку та 1/2 частину конкретних господарських будівель та споруд, суд свої висновки з цього приводу не обґрунтував; чи відповідає проведена реконструкція та зведення надвірних будівель і споруд первісній частці спадкодавця в житловому будинку не зясував; фактично здійснивши виділ частки позивачки із майна, належного спадкодавцеві на праві спільної часткової власності, іншого співвласника до участі в справі не залучив та дотримання прав останнього щодо спірного нерухомого майна не перевірив.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду як незаконне та необґрунтоване підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як заявленого до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, ст. 3 СК України, ст.ст. 357, 358, 376, 1258, 1261, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 вересня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5, правонаступниками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, до Каховської міської ради Херсонської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3