Справа № 523/3220/16-ц
Провадження №2/523/1004/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті ОСОБА_1, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог: Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про тимчасове зупинення зустрічей батька з дитиною, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить усунути перешкоди у спілкуванні та у її вихованні свого малолітнього сина, ОСОБА_3, 07.10.2008року народження, встановленого рішенням Суворовського районного суду від 24.02.2015р., зобовязавши службу у справах дітей ОМР направляти представника служби на зустрічі з дитиною. Просить встановити регулярні побачення з дитиною.

Не погоджуючись з предявленими позовними вимогами ОСОБА_2 предявила зустрічні позовні вимоги в яких просить тимчасово зупинити зустрічі батька ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною 10-ти річного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що зустрічі ОСОБА_3 з сином негативно впливають на малолітнього ОСОБА_4, так як він не скриваючи своєї ненависті до ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_5 , під час зустріч з дитиною, навязує сину свої брудні вигадки про них, грубить представникам Служби у справах дітей, на зауваження не реагує. Спеціалісти психологи, після психологічних обстежень дійшли висновку про рекомендацію заборони зустрічей ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6, з метою запобігання сильної емоційної травматизації та невротизації дитини. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 16.03.2017р. позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без розгляд за його заявою.

Залишені на розгляді позовні вимоги ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та посилаючись на їх безпідставність просить відмовити в їх задоволені.

Представники служби у справах дітей ОМР, та органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР надавши висновок про доцільність зупинення зустрічей ОСОБА_3 з дитиною, вважають, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши сторін та їх представників,представників третіх осіб, заслухавши спеціаліста-психолога, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш зі змінами та доповненнями передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Положення ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З матеріалів справи убачається, що батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Малолітній син на даний час проживає разом з матерю за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (справа №523/3535/14-ц) від 24.02.2015р., яке набуло законної сили, був змінений спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні свого сина малолітнього ОСОБА_3, 07.10.2008року народження, шляхом встановлення зустрічей батька з сином один раз на тиждень щосуботи з 10-00 г. до 13-00 години у присутності працівників служби у справах дітей.

В звязку з неналежним виконанням вказаного вище рішення суду, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2016р. (справа № 523/14479/15-ц), позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково. Було зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у побачені з сином, - ОСОБА_4 в порядку та у спосіб визначений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015р. Було зобовязано службу у справах дітей Одеської міської ради направляти працівників служби у справах дітей на зустріч ОСОБА_3 зі свої сином, - ОСОБА_4 по суботам з 10.00 до 13.00г.

Наявні матеріали справи та обставини встановлені судом під час розгляду справи вказують на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з часу припинення їх спільного проживання, виникли нетерпимі та неприязні стосунки, в звязку з чим між ними постійно виникають зварки, навіть в присутності малолітнього ОСОБА_4, що негативно впливає на його психоемоційний стан, що було підтверджено у судовому засіданні спеціалістом-психологом ОСОБА_1 Спеціаліст пояснила, що після таких зустрічей ОСОБА_4 стає тривожний, він перестає комунікувати з однокласниками, в нього погіршується процес навчання. Втім, як пояснила спеціаліст, такі дослідження психоемоційного стану дитини проходили за відсутності батька ОСОБА_6, однак зі слів та пояснень з боку мати ОСОБА_2, що викликає сумніві у повноті такого висновку.

Опитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4, в порядку визначеному ст.171 СК України, зазначив, що під час його зустрічей з батьком, останній ображає його маму ОСОБА_2, що викликає у нього негативну реакцію. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що батько з ним спілкується, його не ображав та погано з ним не поводився, проте його не слухає, не відпускає його до мами. ОСОБА_6 не памятає коли він останній раз бачив батька.

Встановлені судом обставини дають підстави дійти суду висновку, що виниклий конфлікт фактично існує між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, при цьому такі зварки відбуваються в присутності дитини, що є неприпустимим при вихованні дитини. Судом не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами жорстокого поводження та негативного ставлення з боку ОСОБА_3 до свого сина.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ст.ст. 141,159 СК України, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Питання, яке ставить ОСОБА_2 на вирішення виниклого спору, в розумінні ст.8 Конвенції, є втручанням у сімейне життя.

Можливість одного з батьків перебувати разом з дитиною становить основоположний елемент «сімейного життя» в розумінні ст.8 Конвенції «Marckxпроти Бельгії» та є визначали при розгляді даної справи.

Важило зазначити, що в контексті ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження чи втручання у сімейне життя можливе лише у виняткових випадках, згідно із законом. При цьому, таке втручання повинно матиме легітимну мету та повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

Європейській суд з прав людини у рішенні «Заїченко проти України», зазначив, що формулювання «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід не тільки мав підґрунтя у національному законодавстві, але й також був сумісний з принципом верховенства права, який прямо зазначається у преамбулі Конвенції і є невідємною частиною мети і завдання статті 8 Конвенції. Таким чином, закон має бути доступним і передбачуваним, тобто сформульованим достатньо чітко, щоб забезпечити особі можливість за необхідності шляхом надання відповідної поради регулювати свою поведінку. Щоб національне законодавство відповідало цим вимогам, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, із достатньою чіткістю зазначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення (див. рішення у справі «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» (S. andMarper v. theUnitedKingdom) [ВП], заяви № 30562/04 і №30566/04, п.95, ECHR 2008, з подальшими посиланнями).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини Хант проти України, та Олссон проти Швеції, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною.

Як було зазначено вище, питання щодо порядку та способу виховання ОСОБА_3 свого сина - ОСОБА_8 були встановлені рішенням суду від 24.02.2015р., яке на даний час набуло законної сили та є обовязковим для його виконання, з урахуванням рішення суду від 12.05.2016р., яким був встановлений факт його невиконання з боку ОСОБА_2 та служби у справах дітей ОМР, яких в свою чергу було зобовязано виконувати його належним чином. При цьому слід зазначити, що суд своїм рішенням від 24.02.2015р. відійшов від рівності обох батьків у питаннях виховання ОСОБА_8, встановивши зустрічі батька з сином в присутності представника служби у справах дітей, приймаючи до уваги негативну поведінку ОСОБА_3, чи була досягнута справедлива рівновага між сторонами по справі.

Отже, на даний час, у спосіб передбачений сімейним законодавством, питання щодо участі у вихованні ОСОБА_3 свого сина був вирішений рішення суду, тобто у спосіб визначений законом. Норми діючого законодавства не передбачають ухвалення судом іншого, за своєю суттю рішення, яке б суперечило чи виключало б можливість виконання рішення суду, яке набуло законної сили та є обовязковим для його виконання. Не передбачено сімейним законодавством і вирішення питання про зупинення зустрічей батьків з дітьми, задоволення яких не вирішить виниклий спір між сторонами, а лише, на думку суду, погіршить відношення між сторонами.

В свою чергу, при встановлених обставинах, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_3 на свою поведінку, та відношення до оточуючих його осіб, яку слід змінити. З повагою відноситься до думок та бажань дитини, який любить свою мати, бажає з нею проживати та не чути образи в її бік від ОСОБА_3

Представлений органом опіки та піклування висновок від 07.11.2016р. №01-05-3/416вх. про недоцільність визначення та проведення зустрічей батька з сином не заслуговує на уваги, так як не ґрунтується на вимогах закону.

Відтак, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовними вимогам про заборону зустрічей батька з сином, звернулася у спосіб не передбачений законодавством, а відтак, предявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючисьст. ст. 10,11,57,64,209,212, 214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог: Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про тимчасове зупинення зустрічей батька з дитиною відмовити в повному обсязі.

Рішення мож е бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя