Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3603/17 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

секретар : Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позивач зазначав, що 07 липня 2011 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість, яка становить 34 445, 25 грн. та складається: 3 072,19 грн. заборгованість за кредитом; 26 156,62 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1069,94 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, Банк просив стягнути з відповідача всю заборгованість за кредитом і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.07.2011 р. в розмірі 3072,19 грн. та понесені судові витрати в сумі 1600 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_3 не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти апеляційної скарги не надала. Колегія суддів визнала причини неявки відповідача в засідання суду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов і стягуючи з позичальника на користь банку заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач. Проте, оскільки позичальник частково визнала позов і не заперечували проти стягнення заборгованості за тілом кредиту, вимоги Банку підлягають задоволенню в межах, визнаних відповідачем.

Проте таких висновків суд дійшов без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 07 липня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки без зазначення бажаного ліміту зі сплатою 2,5% на місяць, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Того ж дня ОСОБА_3 була видана кредитна картка, строк дії якої закінчувався в останній день серпня 2016 року .

Пунктами 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і памятці клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.2.1.1.5.5 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці клієнта, яка являється невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.2.1.1.12.3, 2.1.1.12.5 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Умов і правил).

За положенням п.2.1.1.2.11,2.1.1.2.12 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Відповідно до памятки клієнта, з якою позичальник ознайомлений 07.07.2011р., що підтверджується його підписом на довідці про умови використання кредитної картки, розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.8).

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_3, остання активувала свою кредитну картку 16.10.2010 року, Банк встановив їй кредитний ліміт на 4 000 грн. На виконання умов договору позичальник ОСОБА_3 періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, останній з яких був здійснений 07.04.2014 року на суму 500 грн. Вказаний платіж був спрямований банком на погашення пені, прострочених процентів і простроченого тіла кредиту. Станом на 28 лютого 2017 року відповідач має заборгованість, яка становить 34 445, 25 грн. та складається: 3 072,19 грн. заборгованість за кредитом; 26 156,62 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1069,94 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 31 серпня 2016 року.

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову у травні 2017 року, питання застосування чи незастосування строку позовної давності стосовно щомісячних платежів відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України судом першої інстанції не вирішено.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про пропуск Банком строку позовної даності за щомісячними платежами, що мав здійснити позичальник після травня 2014 року і до закінчення строку дії платіжної карти ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

За таких обставин, висновок суду про пропуск Банком строку позовної давності не відповідає обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник періодично вносила платежі на погашення кредиту, останній із яких був здійснений 07 квітня 2014 року, з відповідним позовом до суду Банк звернувся у травні 2017 року. Сплачені позичальником кошти були спрямовані на погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту, комісією, пенею, відсотками. Строк дії кредитної картки скінчився в останній день серпня 2016 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі про застосування строків позовної давності.

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і штрафів не відповідають фактичним обставинам справи, умовам кредитного договору і вимогами діючого законодавства.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на травень 2014 року ОСОБА_3 має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 478,17 грн., за відсотками 307,58 грн., за комісією 100 грн.

Строк сплати вказаної простроченої заборгованості настав до 5 травня 2014 року, відповідач просив про застосування строків позовної давності, а тому, у відповідності з вимогами ст. 267 ч.5 ЦК України у стягненні зазначеної простроченої заборгованість на користь Банку слід відмовити у звязку із спливом позовної давності.

Проте, за щомісячними платежами, строк сплати яких настав після 5 травня 2014 року, у відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунку останній має право на стягнення 33 330, 21 грн., із яких:

2 594,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної заборгованість за кредитом 3 072,19 грн. і простроченої станом на 05.05.2014 року заборгованості у сумі 478,17 грн.;

26 149, 04грн. - несплачені проценти, нараховані з 05.05.2014 року і до 28.02.2017 року, які визначаються як різниця загальної заборгованості за процентами 26 156,62 грн. станом на 28.02. 2017 року і загальної заборгованості за процентами станом на 05.05.2014 року у розмірі 307,58 грн.;

3 000 грн. - комісії, нарахованої з 05.05.2014 року і до 28.02.2017 року, яка визначається як різниця загальної заборгованості з комісії 3 100 грн., нарахованої станом на 28.02.2017року і заборгованості станом на 05.05.20014 року у розмірі 100 грн.,

а також 2 087, 15 грн. штрафу, який визначається як сума фіксованої частини у розмірі 500 грн. і 1 587, 15 грн. - 5% від боргу пропорційно частці задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 5 травня 2014 року Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Заперечення відповідача проти стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії і штрафів, застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України є безпідставними.

Нараховані Банком відсотки і комісія за користування кредитом не є неустойкою, а тому їх розмір не може бути зменшений за правилами ч.3 ст.551 ЦК України.

Правильність нарахування Банком відсотків відповідачем не оспорювалася і судом апеляційної інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України не аналізувалася.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин оскаржуване рішення у відповідності зі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з боржника на користь Банку 33 330, 21 грн. заборгованості за кредитним договором, нарахованої в межах строків позовної давності з 05 травня 2014 року до 28 лютого 2017 року. У стягненні простроченої заборгованості зі сплати щомісячних платежів, що існувала станом на 05 травня 2014 року позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають за пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з урахуванням принципу пропорційності і фактично понесених сторонами судових витрат з відповідача на користь Банку підлягають стягненню 3 251, 23 грн. компенсації судових витрат зі сплату судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 69000, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.07.2011 року, розмір якої станом на 28 лютого 2017 року становить 33 330, 21 грн. (тридцять три тисячі триста тридцять гривень 21 коп., із яких: 2 594,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26 149, 04грн. несплачені проценти, нараховані з 05.05.2014 року і до 28.02.2017 року, 3 000 грн. комісії, нарахованої з 05.05.2014 року і до 28.02.2017 року, а також 2 087, 15 грн. штрафу.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 5 травня 2014 року Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 69000, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3 251, 23 грн. (три тисячі двісті пятдесят одну гривню 23 коп.) компенсації судових витрат зі сплату судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: