Номер провадження: 22-ц/785/5103/17
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі,

встановила:

27.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі.

В своїй позовній заяві позивач просив:

- скасувати Наказ (розпорядження) керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ОСОБА_4 № 40 від 14.04.2016 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_3;

- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника котельної КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» по вулиці Перемоги, 2 у місті Білгород-Дністровський Одеської області з 14.04.2016 року.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що згідно наказу (розпорядження) керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ОСОБА_4 за № 40 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_3, який займав посаду начальника котельні КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України (розірвання трутового договору з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків) та Актів Н1Н5 головного управління праці.

На думку ОСОБА_3, таке його звільнення було незаконним, так як підставою звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є Акт H1, Н5 від 13 квітня 2016 року, однак Акту Н1 позивач взагалі не бачив, а в Акті за формою Н5 «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 15.03.2016 року о 09 год. 39 хв. на КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» було зазначено, що нібито від ОСОБА_3 о 08 год. 30 хв. електрогазозварник ОСОБА_5 отримав завдання на виконання обрізання гілок дерев, які знаходяться на прилеглій до котельні території та при обрізці гілок одного із дерев йому по голові вдарила гілка, яка зіштовхнула його із драбини і при падінні він також вдарився головою в бетонний стовп, що лежав поряд. 07.04.2016 року ОСОБА_5 помер у лікарні. Однак, позивач зауважував, що такого завдання ОСОБА_5 він не давав, обставини зазначені у Акті є лише припущенням комісії.

Позивач зазначав, що з наказом про розірвання трудового договору ОСОБА_3 ознайомлено не було та копія наказу йому не видавалась, а тільки після звернення 19.07.2016 року із заявою до директора КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про видачу йому вищезазначеного наказу № 40 від 14 квітня 2016 року, йому було видано копію наказу про звільнення. Крім того, трудову книжку в день звільнення ОСОБА_6 не отримав.

За твердженням позивача ОСОБА_3, він працював на посаді начальника котельні КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», тобто не являвся керівником КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» чи його заступником, котельня не є відокремленим підрозділом КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», отже ОСОБА_3 не входить до категорії працівників, визначених п.1 ст.41 КЗпП України, з якими може бути розірваний трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто ОСОБА_3 було звільнено на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, яка, враховуючи його посаду, на нього не розповсюджується.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 вказав, що він не згоден зі звільненням з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків по п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, у зв'язку з чим просив його вимоги задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити повністю.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 р. позовну заяву ОСОБА_3 до КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі було задоволено.

В апеляційній скарзі представник КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» просить скасувати вищевказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 р. та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звільнення позивача ОСОБА_3 із посади начальника котельної КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» за п.1 ст.41 КЗпП України стали Акти H1 та Н5 від 13 квітня 2016 року. Так, в Акті за формою Н5 «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 15.03.2016 року о 09 год. 39 хв. на КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» зазначено, що 15.03.2016 року приблизно о 08 год. 00 хв. електрогазозварник ОСОБА_5 прибув на робоче місце до котельні вул. Перемоги,2, для виконання своїх службових обов'язків. Приблизно о 08 год. 30 хв. електрогазозварник ОСОБА_5 від позивача ОСОБА_3 отримав завдання на виконання обрізання гілок дерев, які знаходяться на прилеглій до котельні території, та пішов виконувати завдання свого безпосереднього керівника. Даючи завдання підлеглому, начальник котельні ОСОБА_3 не провів цільовий інструктаж та не оформив наряд-допуск для виконання робіт на висоті. На підставі пояснення слюсаря КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ОСОБА_7 приблизно о 09 год. 30 хв. здійснюючи обхід по території котельні побачив через вікно, як одна з гілок дерева на якому здійснював роботи електрогазозварник ОСОБА_5, обломилася, вдарила по голові та зіштовхнула працівника з драбини. При падінні потерпілий також вдарився головою в бетонний стовп, що лежав поряд, ОСОБА_7 негайно кинувся на вулицю до потерпілого, прибувши на місце події почав надавати першу допомогу потерпілому. Побачивши такі дії, інші працівники підприємства здійснили виклик карети швидкої медичної допомоги.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не мають доказів того, що позивач ОСОБА_3 давав завдання ОСОБА_5 на обрізання гілок, та того, що останній був підлеглим позивача ОСОБА_3

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Та обставина, що електрогазозварник ОСОБА_5 був підлеглим позивача ОСОБА_3, підтверджуються не тільки свідками у справі, а і письмовими доказами, які маються в матеріалах справи.

Так, відповідно до заяви про прийняття на роботу та Наказу № 91 від 22 серпня 2011 року ОСОБА_5 був прийнятий на роботу в котельню «Центральну» КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» з 22 серпня 2011 року (а.с.137-138).

Згідно штатного розпису електрогазозварник перебував у штаті котельні «Центральна» КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго», начальником якої був позивач ОСОБА_3 (а.с.48, 136).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» маються 2 котельні: «Центральна» (вул. Перемоги) та «Ізмаїльська», до штату кожної із них входить електрогазозварник (а.с.48, 54, 136).

Вищевикладеним повністю спростовуються доводи позивача ОСОБА_3 про те, що у його підпорядкуванні електрогазозварник ОСОБА_5 не перебував.

Крім того, свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 обгрунтовував тим, що він не давав завдання ОСОБА_5 на обрізання гілок.

Зазначені доводи позивача спростовуються як тим, що електрогазозварник ОСОБА_5 повністю був у підпорядкуванні ОСОБА_3 так і письмовими поясненнями останнього, викладеними ним особисто в пояснювальній записці від 29.03.2016 року (а.с.76), в якій він вказав, що 15.03.2016 року електрогазозварника ОСОБА_5 він поставив обрізати плодові дерева на території, прилеглій до котельної.

Проте, позивачем ОСОБА_3 не було враховано, що електрогазозварник ОСОБА_5 не мав спеціальних знань та не пройшов будь-якого інструктажу по техніці безпеки при обрізці дерев на території, прилеглої до котельної.

Крім того, згідно посадової інструкції начальника котельні, до його функціональних обов'язків не входить надання завдань електрогазозварнику на обрізання дерев (а.с. 50-53).

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_3 скоїв одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке опосередковано призвело до смерті підлеглого працівника - електрогазозварника ОСОБА_5

Щодо вирішення питання про те, чи являвся позивач ОСОБА_3 керівником підрозділу, та чи підлягав він звільненню на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України, то суд виходив із того, що ОСОБА_3 не являвся таким керівником.

Однак, з таким висновком суду погодитись також не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із вищевказаного штатного розпису КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго», начальники котельні входять до складу керівників вказаного КП (а.с.48)

Крім того, згідно вищевказаної посадової інструкції начальника котельні, до його функціональних обов'язків входять всі обов'язки, які притаманні керівнику підрозділу, у тому числі здійснення керівництва виробничо-господарської діяльності котельні, та інші обов'язки і права, якими наділяються керівники підрозділу, в даному випадку - котельні КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго».

Так, відповідно до посадової інструкції, начальник котельні несе відповідальність за виконання покладених на нього цією інструкцією обов'язків, за забезпечення безперервного теплопостачання споживачів відповідно до затверджених графіків, безпечну роботу устаткування в котельні, додержання правил технічної та безпечної експлуатації котлів та правил пожежної безпеки в котельні. Несе персональну відповідальність за створення безпечних і здорових умов праці на робочих місцях працівників котельні, реалізацію комплексних заходів щодо поліпшення умов і безпеки праці. За порушення законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці, створення перешкод у діяльності посадових осіб органів державного нагляду за охороною праці, а також представників профспілок, їх організацій і об'єднань начальник котельні може залучатися до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності в відповідно до закону.

З питань охорони праці начальник котельні підпорядковується головному інженеру; керує працівниками котельні; організує і контролює виконання приписів і вимог органів державного нагляду за охороною праці, служби охорони праці підприємства у напрямку своєї діяльності; взаємодіє з органами Держнаглядохоронпраці під час проведення технічного посвідчення котлів (а.с.50-53).

Згідно з Організаційною структурою КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» начальник котельні підпорядковується головному інженеру, підпорядковується директору. В свою чергу, начальнику котельні підпорядковуються котельня по вулиці Перемоги, майстри котельні, слюсар по ремонту обладнання котельні, апаратчик ХВО, електрогазозварник, охоронник, прибиральники виробничих і службових приміщень, двірник (а.с. 136).

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_3 в даному випадку можливе лише за ст. 41 КЗпП України, як керівника підрозділу, тобто розірвання трудового договору з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків є законним, незважаючи на те, що цей підрозділ не має статусу юридичної особи.

Саме такого висновку дійшла комісія по проведенню спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві зі смертельним наслідком.

Так, на підставі матеріалів розслідування причин та обставин, за яких стався нещасний випадок з електрогазозварником КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, комісія дійшла висновку, що зазначений нещасний випадок згідно з п.п.2 п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за № 1232, пов'язаний з виробництвом і на нього складається Акт за формою Н-1.

На підставі вивчених матеріалів, комісія дійшла висновку про те, що основною причиною настання нещасного випадку - є порушення п. 17 - залучення до роботи працівника не за спеціальністю (професією) на підприємстві КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго». Особою, дії або бездіяльність якої привели до настання нещасного випадку, є ОСОБА_3 - начальник котельні КП Білгород-Дністровськтеплоенерго», який порушив наступні вимоги:

- п.п. а) п. 2.2.14 Посадової інструкції начальника котельні, а саме: не дотримувався вимог нормативно-правових актів з охорони праці, залучив до роботи електрогазозварника ОСОБА_5 не за спеціальністю;

- абз. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону праці», не дотримався обов'язків працівника в частині виконання зобов'язання дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку позивач не допустив грубого порушення трудових обов'язків, за яке підлягав звільненню за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Однак, такий висновок суду також є хибним.

Так, суд правильно вказав, з посиланням на п.22 та п.27 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при вирішені даного питання, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі №6-33цс14 від 21.05.2014 року.

Проте, всі вищевикладені обставини свідчать саме по одноразове грубе порушення трудових обов'язків позивачем ОСОБА_3, які виразились у тому, що він наказав в усній формі своєму підлеглому електрогазозварнику ОСОБА_5 здійснювати обрізання дерев на прилеглій до котельні території, тобто виконувати трудові обов'язки, які не входили в коло функціональних обов'язків електрогазозварника ОСОБА_5, без спеціальної підготовки останнього, без проведення інструктажу по техніці безпеки, що опосередковано привело до смерті ОСОБА_5

При цьому, звільнення позивача відбулось протягом місяця з моменту здійснення ним дисциплінарного проступку та отриманих письмових пояснень з цього приводу, як то передбачено ст.ст. 148, 149 КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_3 по п.1 ст. 41 КЗпП України відбулось у повній відповідності з чинним трудовим законодавством, а тому підстав для скасування наказу № 40 від 14 квітня 2016 року про його звільнення, матеріли справи не містять.

У зв'язку з цим, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що суд також дійшов помилкового висновку про те, що позивач ОСОБА_3 не взагалі не пропустив строк звернення до суду за захистом свого права.

Так, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України позов про поновлення на роботі має бути пред'явлено до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається із журналу видачі трудових книжок, трудова книжка позивачу ОСОБА_3 була видана наступного дня з дня видання наказу про звільнення, тобто 15.04.2016 року (а.с.28), у зв'язку з чим він мав право звернутись до суду не пізніше 15.05.2016 року.

Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 27.07.2016 року, тобто з пропуском строку на більше ніж 2 місяці і поважних причин пропуску цього строку матеріали справи не містять.

Таким чином, та враховуючи заяву представника відповідача (а.с.26), дійшовши висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, суд мав відмовити йому в позові з підстав пропуску строку звернення з позовом до суду.

Разом з тим, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 та про необхідність відмови йому в позові через його необгрунтованість, колегія суддів не може відмовити йому в позові за пропуском строку звернення до суду, оскільки вказані обставини відмови є взаємовиключними і не можуть застосовуватись одночасно.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі доказ існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Н.А. Кононенко