Провадження № 2/369/286/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

за участю:

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» ОСОБА_2,

представників відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом) ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_8 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, посилаючись на те, що 11 січня 2006 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір № 014/1179/74/358, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 32 000 доларів США. Кредит надавався на строк по 11 січня 2026 року.

Процентна ставка за користування грошовими коштами становить 12,6 % річних. Кредит надавався позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування кредитом.

У відповідності до вимог п. 3.2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування грошових коштів банком з позичкового рахунку позичальника.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Видача позичальнику кредитних коштів підтверджується заявою на видачу кредитних коштів від 11 січня 2006 року.

Згідно вимог п. 5.1 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашати кредит безготівковим платежем або готівкою в касу банку.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованості за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11 січня 2006 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов п. 1.2 якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання боржника ОСОБА_3, які виникають з умов договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року в повному обсязі цих зобовязань, а саме щодо повернення кредиту в сумі 32 000 доларів США, та нарахованих відсотків і штрафних санкцій.

Відповідно до умов п. 2.1 цього договору у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойку.

Відповідно до умов п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Банк направляв і позичальнику, і його поручителю вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-34816 та вих. № 114-0-0-00/15-48042.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року станом на 29 вересня 2015 року становить 27 523,27 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 594 182,01 грн., яка складається заборгованості за кредитом у розмірі 25 758,27 доларів США, що еквівалентно 556 078,57 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 588,71 доларів США, що еквівалентно 12 709,28 грн.; заборгованість за відсотками - 1 765 доларів США, що еквівалентно 38 103,44 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 1 756,18 грн., що еквівалентно 37 913,03 грн.; пеня не визначена відповідно до Протоколу ДПЗРК № 114-0-0-00/9-2137 від 15 вересня 2015 року.

Враховуючи викладене, та керуючись вимогами ст. ст. 509, 526, 530, 536, 546, 533, 554, 610, 625, 1048, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, станом на 29 вересня 2015 року в сумі 27 523,27 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 594 182,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 25 758,27 доларів США, що еквівалентно 556 078,57 грн., заборгованості за відсотками 1 765 доларів США, що еквівалентно 38 103,44 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 8 912,73 грн..

В подальшому, в січні 2017 року в порядку вимог ст. 31 ЦПК України позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач посилався на те, що в процесі розгляду даної справи були здійснені часткові проплати в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Відповідно сума заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року станом на 29 грудня 2016 року становить 42 844,49 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 1 152 223,64 грн., з них заборгованість за кредитом 25 662,68 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 690 150,51 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 2 135,48 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 57 429,80 грн.; заборгованості за вдсотками 5 432,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 57 429,80 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 5 42335 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 145 851,01 грн.; пеня 315 986,54 грн..

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, що станом на 29 грудня 2016 року складає 31 094,79 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку заборгованості та становить 836 237,10 грн., з них: заборгованість за кредитом 25 662,68 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 690 150,51 грн., заборгованості за відсотками 5 432,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 57 429,80 грн..

24 березня 2017 року представники відповідача ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Київській області, про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

Свої вимоги представники відповідача ОСОБА_3 обгрунтовували тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 369/11692/15-ц за позовом ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначила, що 11 січня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», в особі начальника відділення «Іпотечний центр» Київської регіональної дирекції (філії) Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» ОСОБА_9, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 04 серпня 2005 року, реєстровий номер 2002, та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, згідно умов якого кредитор мав надати кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 000 доларів США, строком до 11 січня 2026 року, зі сплатою 12,5 % річних. Також між нею та банком було укладено договір іпотеки майнових прав, згідно умов якого сторони домовились забезпечити виконання зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

Згідно умов договору іпотеки майнових прав вона набула статусу «Іпотекодавця», а банк «Іпотекодержателя» щодо квартири АДРЕСА_1, загальною площею 61,6 кв.м.. Вартість квартири становила 282 578 грн..

Позивач ОСОБА_3 зазначила у позовній заяві про те, що лінія кредитування за умовами даного договору не відкривалась, і видача кредитних коштів у обумовленій в договорі іноземній валюті в доларах США не здійснювалась.

Ненадання службовими особами банку кредитних коштів у вигляді невідновлювальної кредитної лінії із зазначеного в договорі ліміту в розмірі 32 000 доларів США підтверджується невиконанням службовими особами банку п. 4.1 умов кредитного договору.

Відповідно до умов п. 4.1 договору кредитор зобовязується відкрити їй, ОСОБА_3, позичковий рахунок № 221391335 та надати їй кредитні кошти.

З наданих банком документів неможливо встановити, що банк відкривав відповідно до умов п. 4.1 кредитного договору позичковий рахунок № 221391335, і надавав на цей позичковий рахунок 32 000 доларів США, а лише зобовязався відкрити в подальшому позичковий рахунок № 221391335, та мав намір надати на нього 32 000 доларів США.

З 21 січня 2006 року ОСОБА_3 сплачувались кошти за неіснуючим кредитом у розмірі 32 000 доларів США, які банк ОСОБА_3 не надавав, невідновлювальна кредитна лінія з лімітом у 32 000 доларів США банком не відкривалась.

Станом на 22 жовтня 2015 року банк остаточно не визначився, яким же чином, мало б здійснитись надання кредиту від 11 січня 2006 року. Банк як кредитор, в особі КРД (Ф) жодним чином не здійснював в 2006 році перерахунок коштів у розмірі 32 000 доларів США та не надавав їх ОСОБА_3.

Позивач зазначив про те, що звертаючись з позовом до суду про стягнення заборгованості, банк вказав, що згідно розрахунку заборгованості, який виконаний ОСОБА_11 та підписаний ОСОБА_12, станом на 29 вересня 2015 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість, яка становить 25 758,27 доларів США заборгованість за кредитом; 1 765 доларів США заборгованість за відсотками. Проте, дані вказаного розрахунку заборгованості ніяким чином не повязані з кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, оскільки умовами п. 5.1. кредитного договору часткове погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно на позичковий рахунок 221391335, а сплата відсотків за користування кредитними коштами на рахунок 221891343.

Однак, ні позичковий рахунок № 221391335, ні рахунок № 221891343 банком не відкривались, оскільки договори на відкриття даних рахунків ОСОБА_3 з банком не укладала. Згідно з «Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого постановою Правління НБУ від 17 червня 2004 року № 280, банк мав право видавати кредит готівкою іноземною валютою тільки з поточного рахунку клієнта (балансові рахунки, які починаються з цифр 26). Внаслідок чого виступають фіктивні грошові кошти в сумі 32 000 доларів США, які не існували в обєктивній реальності, однак представники банку шляхом зловживання довірою ОСОБА_3 та її необізнаністю в фінансово-банківській сфері, створили умови для наступного заволодіння правом на грошові кошти в сумі понад 87 114,22 доларів США (без врахування комісій, пені, страхових платежів та витрат, повязаних з укладенням та виконанням неіснуючих в реальності кредитно-правових відносин), які б ОСОБА_3 мала б сплатити по неіснуючим у неї кредитним зобовязанням на неіснуючі рахунки.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 29 вересня 2015 року на суму 25 758,27 доларів США та заборгованість за відсотками -1 765 доларів США, що покладений в основу позову про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, був виконаний без врахування доларів США у вигляді щомісячних платежів, які сплачувались ОСОБА_3, як часткове погашення кредиту, і які повинні бути оприбуткованими та обліковуватись на вказаному в п. 4.1. кредитного договору позичковому рахунку за № 221391335 (в якому перші чотири цифри набрані за допомогою компютерної техніки, а пять останніх дописані кульковою ручкою).

Позичковий рахунок № 221391335 ОСОБА_3 не відкривався і розрахунково-касові операції по ньому не здійснювались.

Оскільки сума основного боргу має розраховуватись, як різниці між 32 000 доларів США, за виключенням платежів ОСОБА_3 за 2006-2015 роки, всі суми повинні були б бути накопиченими та обліковуватись на позичковому рахунку № 221391335, а борг по сплаті відсотків, як на суму платежів ОСОБА_3 за 2006-2015 роки, накопичувались на рахунку 221891343 АППБ «Аваль» МФО 322904, згідно умов п. 5.1. спірного кредитного договору.

В наданому розрахунку заборгованості в графі «Назначение платежа» 11 січня 2006 року «загрузка ссуды по договору» № 014/1179/74/358 вказується ЛсДт 2213.9.1335 та ЛсДт 2620.7.11379. Однак, словосполучення «загрузка ссуды по договору» не є розрахунково-касовою операцією в понятті призначення платежу, та не є такою, та не має відношення до кредитного договору № 014/1179/74/358.

На арк. 25 пояснень представник ОСОБА_2 фіксує операцію 20.01.2008 року «міграція кредиту» - перенесення залишку по позичковому рахунку (счет в БМРС) 945, с.н. (123357), хоча міграція доларового кредиту з 2008 року відсутня в умовах кредитного договору № 014/1179/74/358; поняттям міграція вводиться суд в оману щодо надання 32 000 доларів США ОСОБА_3 в якості кредиту.

Рахунок № 2218 91343 в АППБ «Аваль» МФО 322904, чотири перші цифри якого набрано за допомогою компютерної техніки, а останні пять дописані кульковою ручкою, однак неможливо встановити, яким чином здійснювалось ОСОБА_3 присвоєння такого номеру, який призначався для облікування та оприбуткування сум в доларах США, в якості за користування кредитом.

Представником ОСОБА_2 надано на паперовому носії документ, який має назву «виписка по рахунку» № 2218 91343, однак в даній «виписці» не зазначається МФО 322904, що б відносило б його до ознак рахунку, який зазначено в п. 5.1 спірного кредитного договору, однак на прямокутному штампі значиться код 14305909, хоча код кредитора КРД (ф) АППБ «Аваль» 23494105. В зазначеній виписці по рахунку № 2218 91343 фігурують ряд особових рахунків, природа виникнення яких невідома, як і невідомі причини та умови, що призвели до їх відкриття/закриття, оскільки ОСОБА_3 не укладала з 11 січня 2006 року з позивачем жодного договору на відкриття/закриття її особових рахунків ні в доларах США, ні в гривні.

Оскільки кредитором виступає Київська регіональна дирекція (філія), тому підлягає встановленню факт чи мала ця філія на 11 січня 2006 року власний баланс, власне сховище валютних цінностей та власні повноваження видачі кредиту фізичній особі на споживчі цілі (без мети), для якої споживчий кредит готівкою в сумі 32 000 доларів США може бути витрачений.

На дату підготовки та укладення кредитного договору на грудень 2005-2006 років, НБУ для здійснення своєї основної функції забезпечення стабільності грошової одиниці України, в цілях підтримки національної валюти гривні жорстко обмежував обіг іноземної валюти на території України.

Після ознайомлення із заявленим позовом банку та доданими до нього документами, зясувалось, що недобросовісні службові особи банку, з метою отримання незаконних надприбутків, вирішили частину оплати ОСОБА_3, як дольовика у дольовому будівництві 90-квартирного житлового будинку в м. Вишневе Київської області, мікрорайон «Південний», перерахувати на рахунок юридичної особи Будівельника КП «Білоцерківський ДБК» за дольову участь ОСОБА_3 у будівництві квартири, у вигляді безготівкового переказу 161678,00 грн. «оформити» у формі кредиту в іноземній валюті в доларах США, та скористались тим, що ОСОБА_3 не обізнана в галузі банківського права.

Службові особи банку в абзаці 2 арк. 2 позовної заяви, в підтвердження своїх вимог зазначають і додають ксерокопію бланку, в якій фіксується певна банківська касова операція Київської Регіональної дирекції (філії) АППБ «Аваль» о 17:43 з номерами рахунків Дебет № НОМЕР_1 Кредит 1002010 на загальну суму (цифрами) 32 000. Назва валюти USD еквівалент у гривнях 161600.

Видача позичальнику кредитних коштів підтверджується заявою на видачу кредитних коштів від 11 січня 2006 року час операції 17:43 год.

На ксерокопії бланку значиться найменування банку Київська регіональна дирекція (філія) АППБ «Аваль».

Фактично проведені 11 січня 2006 року банківські касові операції Київською Регіональною дирекцією (філією) АППБ «Аваль», в яких ОСОБА_3 фіксується, як платник, який о 17:34 год. за квитанцією № 52 сплачує з рахунку дебет № НОМЕР_1 (договору про відкриття якого не існує) 161578 грн. за квартиру згідно договору № 694 від 21 грудня 2005 року, укладений між нею та КП «Білоцерківський домобудівний комбінат», як у клієнт у якого КРД (філія) АППБ «Аваль» купує о17:40 год. за квитанцією № 13 за формою № 377-К 32 000 доларів США і видає їй суму в 162980 грн.. Отримувач за заявою на видачу готівки № ІРТ/1191-22 знімає о 17:43 год. з рахунку фізичної особи дебет № НОМЕР_1 кредит 10020100 кредитні кошти зг. дог. на загальну суму 32 000 доларів США.

Проте, вказані касові операції не мають жодного відношення до невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в 32 000 доларів США за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року та про їх нарахування, чи про їх видачу ОСОБА_3.

ОСОБА_3, як фізична особа резидент не укладала договору про відкриття рахунку в іноземній валюті, оскільки в ньому немає потреби, так як у ОСОБА_3 відсутні джерела доходів, які вона б мала розмістити на рахунку в іноземній валюті, зокрема в доларах США, а всі розрахунки, які в неї можуть виникнути в Україні, зокрема платежі за дольову участь у будівництві квартири, вона здійснює КП «Білоцерківський ДБК», виключно в національній валюті гривні, про що працівникам банку було відомо.

Вказані номери рахунків дебет № НОМЕР_1 кредит 10020100 не співпадають з позичковим рахунком № 221391335, зазначений в кредитному договорі № 014/1179/74/358, який кредитор зобовязався відкрити згідно умов п. 4.1 кредитного договору № 014/1179/74/358, та надати на нього ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 32 000 доларів США. Крім того, за умовами кредитного договору № 014/1179/74/358 не значиться, що позичковий рахунок № 221391335 є рахунком в іноземній валюті.

У звязку з цим Київська Регіональна дирекція (філія) АППБ «Аваль», як кредитор своїх зобовязань згідно умов кредитного договору № 014/1179/74/358 відкрити позичковий рахунок № 221391335 не виконала і обумовлені в кредитному договорі кредитні кошти в сумі 32 000 доларів США надано не було. Однак, службові особи кредитора ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» не зважаючи на дану обставину, починаючи з 27 січня 2006 року, здійснювали нарахування заборгованості по тілу кредиту, по відсотках за користування доларовим кредитом і всіх інших платежах виключно в доларах США і лише в наданому до суду розрахунку заборгованості був здійснений розрахунок в гривневому еквіваленті до гривні за курсом НБУ на 29 вересня 2015 року.

Кредитні кошти, які задекларовані у кредитному договорі № 014/1179/74/358і в нарахуванні кредитором в сумі 32 000 доларів США ніколи не переходили з власного/власних рахунків кредитора у власність ОСОБА_3, а гривневий переказ коштів в розмірі 161578 грн. з дебету 10020100 був оформлений, як 32 000 доларів США, що видавались ОСОБА_3 як кредит, який вона повинна щомісячно сплачувати долари США і за погашення кредиту і відсотки за його користування.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 11, 18, 21, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 47, 49, 51, 56, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 203, 215, 216, 227, 228, 524, 525, 1054 ЦК України, ОСОБА_3 просила визнати кредитний договір № 014/1179/74/358 з усіма додатками до нього нікчемним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та всіх додатків до нього, застосувати односторонню реституцію, а саме зобовязати банк повернути неправомірно нараховані банком і одержані ОСОБА_3 за нікчемним кредитним договором кошти, за тіло кредиту, відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії та страхові платежі, тощо; визнати недійсним договір поруки, визнати недійсним договір іпотеки та всіх додатків до нього; визнати недійсними договори добровільного комплексного страхування позичальника іпотечного кредиту на користь вигодонабувача; зняти заборону з квартири АДРЕСА_2 і виключити її з державного реєстру іпотек.

Ухвалою суду від 28 березня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в частині заявлених вимог про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 з усіма додатками; повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, і об»єднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в частині заявлених вимог про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 з усіма додатками; повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з первісними позовними вимогами Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 А.М. про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року. У решті клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про прийняття зустрічного позову і об»єднання з первісними вимогами в одне провадження відмовлено.

У судовому засіданні від 28 березня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом ОСОБА_3, залучено ОСОБА_6.

У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» ОСОБА_2 первісний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3 не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 первісний позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зустірчний позов ОСОБА_3 підтримали та просили його задовольнити.

У судову засіданні представник відповідача (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом ОСОБА_3Г.) ОСОБА_6 ОСОБА_7 первісний позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» визнала частково та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, щодо стягнення заборговансоті з ОСОБА_6 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення частково позову ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/1179/74/358, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 000 доларів США.

Під терміном «невідновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування, подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії кредитного договору.

Протоколом Загальних Зборів АКБ «Аваль» № 3б-4/4 від 21 січня 1994 року прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного комерційного банку «Аваль» на Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль».

У звязку із рішенням Загальних Зборів акціонерів Банку (протокол № 3б-35 від 2 грудня 2005 року) ОСОБА_1 набув статусу Банку з іноземним капіталом.

Протоколом Загальних Зборів АППБ «Аваль» № 3б-36 від 21 квітня 2006 року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль». Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль».

ОСОБА_8 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником всіх прав і обовязків Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль». Протоколом Загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на ОСОБА_8 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль». ОСОБА_8 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», що підтверджується п. 1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль».

Умовами п. 1.2 1.5 кредитного договору передбачено, що кредит надається на 240 місяців з 11 січня 2006 року по 11 січня 2026 року. Сплата кредиту здійснюється щомісячно (згідно додатку № 1); погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно. Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5 % річних. Додатково при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0,3 % від суми кредиту.

Відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживці цілі.

Згідно умов п. 3.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно умов п. 3.2 кредитного договору надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись на розсуд кредитора наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів (лише для кредитів, що надаються в національній валюті України).

Умовами п. 3.4 кредитного договору з підписанням цього договору, у відповідності з чиним законодавством, позичальник доручає кредитору самостійно визначати порядок погашення кредитної заборгованості за кредитом включно.

Відповідно до умов п. 4.1 кредитного договору кредитор зобов»язався на умовах цього договору відкрити позичальнику позичковий рахунок № 2213 91335 та надати позичальнику кредитні кошти, за умовами надання позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п. 3.5 даного договору.

Згідно умов п. 5.1 кредитного договору здійснити безготівковим платежем або готівкою, в кассу кредитора: щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 11 січня 2016 року на рахунок, зазначений в п. 4.1 цього договору; щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне користування кредитних коштів на рахунок № 2218 91343 в АППБ «Аваль», МФО 322904.

У відповідності до вимог п. 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року передбачений графік погашення кредиту.

На підтвердження видачі кредиту ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» надано суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_3 по рахунку № 221391335, який міститься в матеріалах справи.

Слід зазначити, що 11 січня 2006 року за заявою ОСОБА_3 банк надав їй кредит у розмірі 32 000 доларів США. Копія заяви-анкети позичальника ОСОБА_3 від 26 грудня 2005 року міститься в матеріалах справи (а.с. 123 том. 2).

11 січня 2006 року за заявою ОСОБА_3 банк відкрив поточний рахунок у валюті - долари США за № НОМЕР_1, про що свідчить підпис ОСОБА_3 на заяві про відкриття поточного рахунку, договору № 014/1179/74/358 на відкриття та ведення поточного рахунку та картці зі зразками підписів.

Також в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки від 11 січня 2006 року про перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1, зміст операції зняття з рахунку кредитних коштів згідно договору, а також копія квитанції № 13 про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі- продажу банківського металу від 11 січня 2006 року.

В наданих до суду письмових поясненнях від 10 жовтня 2016 року представником ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» зазначено про те, що згідно розділу 4 кредитного договору в п. 4.1. кредитного договору, у рамках кредитного договору було відкрито позичковий рахунок № 221391335 та надано позичальнику кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту зазначеного в п. 3.5 кредитного договору.

Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених Постановою правління НБУ 17.06.2004 року № 280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 року за № 918/9517 (яка була чинною на дату видачі кредиту) рахунок 2213 відноситься до другого класу операції з клієнтами, та виду кредити, що надані фізичним особам, довгострокові кредити в інвестиційну діяльність, що надані фізичним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, в період дії кредитного договору позичальник ОСОБА_3 не дотримувалася умов кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків, а саме погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 11 січня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_6 був укладений договір поруки (з фізичною особою), відповідно до умов п. 1.2 якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, в повному обсязі цих зобовязань.

Відповідно до умов п. 1.3 договору поруки сторони договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та вказаним в п. 1.2 кредитним договором, не потребують.

Згідно умов п. 2.1 договору поруки сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

У відповідності до умов п. 3.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Банк повідомляв ОСОБА_3 про необхідність погасити заборгованість із зазначенням термінів погашення та суми боргу, шляхом надсилання на її адресу вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором за № 114-0-0-00/15-34816, із зазначенням суми простроченої заборгованості.

Також банк направляв на адресу поручителя ОСОБА_6 вимогу про виконання грошових зобовязань за договором поруки № 114-0-0-00/15-48042 від 17 вересня 2015 року із зазначенням суми простроченої заборгованості.

Однак вказані вимоги ні позичальником, ні поручителем виконані не були.

Станом на 29 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року становить 42 844,49 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 1 152 223,64 грн., з них заборгованість за кредитом 25 662,68 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 690 150,51 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 2 135,48 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 57 429,80 грн.; заборгованості за вдсотками 5 432,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 57 429,80 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 5 423,35 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату розрахунку та становить 145 851,01 грн.; пеня 315 986,54 грн..

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Банк виконав свої зобовязання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом.

З наданого ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не в повному обсязі та з порушенням періодичності здійснення необхідних платежів оплачувала платежі за кредитом та відсотками.

З наявних матеріалів справи вбачається, що останній платіж по оплаті кредиту був здійснений ОСОБА_3 03 березня 2016 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій з призначенням платежу погашення заборгованості за відсотками за № 18Н1, 1AQ2.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК (435-15); Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого

1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і

валютного контролю»).

Згідно положень ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» за № 15-93 від 19 лютого 1993 року, резиденти та нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Положеннями ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зазначені види операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно банківської ліцензії № 10 від 03 грудня 2001 року, видана Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль», надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

В Додатку до дозволу № 10-3 від 03 грудня 2001 року вказано перелік валютних операцій, які має право здійснювати Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль».

Дані документи підтверджують право ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» здійснювати валютні операції, тому вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає стягненню у валюті кредиту.

Оскільки відповідачі не виконують взятих на себе за договором зобовязань, суд вважає, що позов ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року підлягає частковому задоволенню.

Оскільки кредитний договір було забезпечено порукою, тому відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 мають відповідати перед ПАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» у солідарному порядку.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року в загальному розмірі 31 094,79 доларів США, що еквівалентно 747 580,31 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 25 662,68 доларів США, що еквівалентно 690 150,51 грн., заборгованості за відсотками 5 432,11 доларів США, що еквівалентно 57 429,80 грн.. В решті вимог суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки позивачем невірно проведено розрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті.

У вересні 2017 року представником відповідача ОСОБА_6 було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій посилалась на те, що вимогою ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» є стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що ОСОБА_3 має прострочену заборгованість, яка утворилась у період з 28 жовтня 2006 року.

ОСОБА_6 згідно умов договору поруки до кредитного договору є поручителем і зобовязався відповідати перед ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», як солідарний боржник за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що передбачено кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року та врегульовано ст. ст. 553, 554 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_6 у поданій заяві посилалась на те, що виходячи із положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом трьох років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Предявлення вимоги до поручителя є предявленням до нього позову.

Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» втратив право предявлення вимоги до поручителя протягом трьох років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, а саме з жовтня 2009 року моменту припинення договору поруки.

Враховуючи викладене, представник відповідача ОСОБА_6, круючись вимогами ст. ст. 257, 258, 267 ЦК України просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні заявлених вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про стягнення з нього заборгованості, оскільки позивач втратив право предявлення вимоги до поручителя з 28 жовтня 2008 року моменту припинення договору поруки.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Слід зазначити, що строк позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно вимог ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до умов п. 3.1. договору поруки сторони договору передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Згідно умов п. 4.1. договору поруки сторони встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов»язання. Порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16 та № 6-2170цс16 правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся з позовом до суду 26 жовтня 2015 року.

17 вересня 2015 року ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» направляв на адресу відповідача ОСОБА_6 вимогу про виконання грошового зобовязання за договором поруки, яка була отримана ОСОБА_6 01 жовтня 2015 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (том. 1 а.с. 132).

Останній платіж по сплаті заборгованості за кредитним договором був здійснений позичальником ОСОБА_3 03 березня 2016 року. Також згідно наявного розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 періодично здійснювала погашення заборгованості по кредиту.

В даному випадку здійснення часткових платежів в рахунок погашення боргових зобовязань за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року свідчить про переривання перебігу позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За вказаних обставин суд не вважає, що при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором позивачем у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України був пропущений строк позовної давності.

Щодо заявлених зустрічних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, то суд відмовляє у його задоволенні, виходячи з наступного.

Як вже встановлено судом, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з ілміттом 32 000 доларів США.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_6 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» був укладений договір поруки від 11 січня 2006 року.

Також 11 січня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов п. 1.1. якого сторони, у відповідності до умов кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, укладеного між ними прийшли до згоди щодо в забезпечення виконання зобовязань іпотекодавцем за вказаним кредитним договором шляхом передачі іпотекодавцем в іпотеку іпотекодержателю нерухомості, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому згідно договору № 694 на придбання житла в порядку дольової участі від 21 грудня 2005 року, що укладений між іпотекодавцем та Колективним підприємством «Білоцерківський будівельний комбінат», а також усіх будівельних угод, що можуть бути укладені в рамках вищевказаного договору.

Предметом іпотеки згідно договору іпотеки є майнові права на квартиру згідно з договору № 694 на придбання житла в порядку дольової участі від 21 грудня 2005 року, яка перейде у власність іпотекодавця після вводу будинку до експлуатації. Предмет іпотеки оцінюється сторонами в сумі 282578 грн..

Квартира, що передається у власність іпотекодавця знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, мікрорайон «Південний», будинок позиція 8 по генплануАДРЕСА_3, загальна площа квартири 61,43 кв.м., житлова площа 28,06 кв.м..

Слід зазначити, що звертаючись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та її представники просили визнати нікчемним кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не отримувала від банку грошові кошти в розмірі 32 000 доларів США.

Також у зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні в обґрунтування заявлених вимог представники ОСОБА_3 посилались на те, що ОСОБА_3 не укладала з банком правочину на оформлення та відкриття позичкового рахунку № НОМЕР_2, на який мали б надійти 32 000 доларів США, і на який мали б зарахуватись грошові кошти в доларах США, які щомісячно сплачувала ОСОБА_3 в рахунок погашення валютного кредиту.

З 21 січня 2006 року ОСОБА_3 сплачувались кошти за неіснуючим кредитом у розмірі 32 000 доларів США, які банком ОСОБА_3 не надавались, невідновлювальна кредитна лінія з лімітом у 32 000 доларів США банком не відкривалась.

В обґрунтування заявлених вимог представники ОСОБА_3 посилались на те, що вона не отримувала ані валютного, ані гривневого кредиту. Згідно квитанції № 52 від 11 січня 2006 року ОСОБА_3 внесла власні кошти в сумі 161 578 грн., які були зараховані на рахунок отримувача КП «Білоцерківський домобудівний комбінат» за квартиру згідно договору № 694 від 21 грудня 2005 року. Однак, станом на 11 січня 2006 року ОСОБА_3 не отримувала ніяких грошових коштів від банку, тому сплачувала банку грошові кошти за неіснуючим кредитом. Заява на видачу готівки № ІРТ/1191-22 від 11 січня 2006 року не є документом, що підтверджує надання кредиту ОСОБА_3.

Зі змісту зустрічної позовної заяви та в наданих у судовому засіданні поясненнях, представники ОСОБА_3 також посилались на те, що ОСОБА_3 не отримувала від банку грошові кошти в розмірі 32 000 доларів США, а тому керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 11, 18, 21, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 47, 49, 51, 56, 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 203, 215, 216, 227, 228 ЦК України просили визнати нікчемним кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договір поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

У судовому засіданні представник ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заперечував щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_14, посилаючись на те, що при підписанні та укладенні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення кредитного договору та договору поруки були дотримані. Сторонами при укладені спірного кредитного договору були дотримані всі істотні умови договору та дотримані всі вимоги щодо змісту та форми його укладення.

Так, у своїх запереченнях на зустрічний позов ОСОБА_3 представник ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» посилався на те, що перед укладанням та підписанням спірного кредитного договору ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі «1. відомості про кредит» власноручно зазначила відповідну суму кредиту, яку має намір отримати, та обрала валюту в доларах США. Своїм підписом позичальник засвідчила, що «з умовами надання та повернення кредиту ознайомлена», «з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта ознайомлена». Також при підписанні спірних кредитного договору та договору поруки сторонами були погоджені всі істотні умови договору, у тому числі і графік погашення кредиту. На момент укладання кредитного договору кредитор мав письмове підтвердження від ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про ознайомлення з вищезазначеною інформацією й наявність власної волі щодо отримання кредиту.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду. Договір укладається шляхом пропозиції сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 вересня 2011 року «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, в якій зазначила відповідну суму кредиту, яку має намір отримати та обрала валюту кредитування в доларах США.

Згідно вказаної анкети-заяви, яка містить інформацію щодо умов кредитування, а саме, що метою споживчого кредиту є придбання квартири, в забезпечення кредиту надано об`єкт кредитування (двокімнатна квартира загальною площею 61,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4), відсоткова ставка становить 12,5 %, сума кредиту складає 32 000 Дол. США, строк кредитування визначено 240 місяців, вбачається, що позичальник ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами надання та повернення кредиту.

При підписанні оспорюваного кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року сторонами були погоджені всі істотні умови договору, у тому числі графік погашення кредиту, про що свідчить підпис позичальника ОСОБА_3.

На момент укладення кредитного договору не існувало обов`язку повідомити споживача саме в письмовій формі про всі умови кредитування, адже дата набрання чинності змін до Закону України «Про захист прав споживачів» 13.01.2006 року, а дата укладання Кредитного договору 11.01.2006 року. Окрім того, зобовязання зазначати саме в кредитному договорі (або додатках до нього) сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, зявилось 10.05.2007 року, відповідно до Постанови НБУ № 168.

За вказаних обставин вбачається, що ОСОБА_3, підписавши кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, погодилась з його умовами, а тому була обізнана про розмір процентів та порядок нарахування відсотків та пені. ОСОБА_6, згідно умов Договору поруки від 11 січня 2006 року, на добровільних засадах та у відповідності до намірів сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань також погодився з істотними умовами договору та підписав вищезазначений договір поруки.

Також 11 січня 2006 року за заявою ОСОБА_3 ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» відкрив поточний рахунок за № НОМЕР_1, про що свідчить власноручно проставлений підпис останньої на заяві про відкриття поточного рахунку, Договору № 014/1179/74/358 на відкриття та ведення поточного рахунку та Картці зі зразками підписів, копії яких містяться в матеріалах справи.

Долученими представником ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до матеріалів справи виписках по особовим рахункам ОСОБА_3 підтверджено надання їй кредиту у розмірі 32 000 доларів США.

З виписок по рахунку № 221391335 вбачається, що 11 січня 2006 року з позичкового рахунку № 221391335 завантажено позику по кредитному договору у розмірі 32 000 доларів США на поточний рахунок № НОМЕР_1, в подальшому, з якого через касу банку було отримано 32 000 доларів США.

Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_3 здійснювала часткові платежі в рахунок погашення боргових зобовязань за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, що свідчить про те, що ОСОБА_3 погодилась з умовами кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, 11 січня 2006 року за заявою ОСОБА_3, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» відкрив їй поточний рахунок у валюті - долари США за № НОМЕР_1, зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземних валютах вона була ознайомлена, про що свідчить власноручно проставлений підпис останньої на заяві про відкриття поточного рахунку, договору № 014/1179/74/358 на відкриття та ведення поточного рахунку та картці зі зразками підписів.

Згідно заяви на видачу готівки від 11 січня 2006 року о 17:43, з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_3 було видано кошти у розмірі 32 000 Дол. США, про свідчить підпис на касовому документі.

В наданих до суду письмових пояснення представник ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» зазначав, що заяву на видачу готівки та меморіальний ордер, що підтверджує факт надходження позики на рахунок 2213 та видачі кредитних коштів знищено на підставі п.8 Акту № 47 від 04.01.2012 року (№ С11-102-0-0-1) про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, та відповідно до «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного Банку України та банків України із зазначенням строків зберігання», затвердженою Постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року № 601.

Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року та договору поруки від 11 січня 2006 року.

Судом встановлено, що зміст кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року та договору поруки від 11 січня 2006 року не суперечать чинному законодавству України, оскільки вони вчинені у формі, встановленій законом. Сторони під час укладання оспорюваних договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними у своєму волевиявленні, що відповідало їх внутрішній волі та були обізнані з умовами договорів, які ними укладались.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З тих доказів та обгрунтувань, на які посилались представники ОСОБА_3 у судовому засіданні в обгрунтування заявлених вимог, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

Також суд зазначає, що ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір поруки від 11 січня 2006 року, який був укладений між ОСОБА_6 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль».

Однак, суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що при укладанні оспорюваного правочину її права були порушені з боку відповідача.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_3 просила повернути їй грошові кошти в розмірі 35 748,89 доларів США шляхом стягнення їх з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», однак дана вимога також не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про повернення їй грошових коштів, оскільки позивачем ОСОБА_3 не доведено, що грошові кошти в розмірі 35 748,89 доларів США були безпідставно отримані ПАТ «ОСОБА_1 Аваль».

Щодо заявлених вимог ОСОБА_3 про заборону щодо стягнення пені, суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що при зверненні ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором не заявлялись вимоги про стягнення з позичальника та поручителя нарахованої пені за неналежне виконання ними умов кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. ст. 549, 550 ЦК України кредитор вправі нараховувати пеню, в разі неналежного виконання зобовязання, тому суд не вправі забороняти нарахування пені, оскільки дані вимоги суперечать вимогам чинного законодавства України.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Враховуючив викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

Судові витрати по справі слід стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 15, 16, 203, 215, 256, 257, 261, 264, 509, 526, 536, 530, 550, 553, 554, 559, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 1048, 1050, 1052, 1054 1212 ЦК України, ст. ст. 81, 141, 259, 264, 265, 266, 268 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: Україна, АДРЕСА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: Україна, АДРЕСА_6, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» , місце знаходження: Україна, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року в загальному розмірі 31 094,79 доларів США, що еквівалентно 747 580,31 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 25 662,68 доларів США, що еквівалентно 690 150,51 грн., заборгованості за відсотками 5 432,11 доларів США, що еквівалентно 57 429,80 грн..

В решті позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, про визнання нікчемним кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним Договору поруки за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: Україна, АДРЕСА_7, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» судовий збір у розмірі 5 606,85 грн..

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: Україна, АДРЕСА_8, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» судовий збір у розмірі 5 606,85 грн..

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у розмірі 2 560 грн. в дохід держави на рахунок отримувача: 0356, отримувач коштів: УДКСУ Києво-Святошинський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38010937, банк отримувача ГУ ДКСУ у Київській області м. Київ, код банку отримувача (МФО) 821018, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Повідомити учасників справи, що повне рішення буде складено 28 грудня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.

Повне рішення складено 28 грудня 2017 року