Справа № 573/1974/17
Номер провадження 2/573/745/17
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однією сімєю проживали до травня 2014 року. З цього часу сімя фактично розпалася внаслідок того, що відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв бійки. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дітей, у звязку з чим шлюб необхідно розірвати.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 15).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 16).

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року у виконавчому комітеті Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №03. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП №048583 (а. с. 4).

Сторони у справі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5-6).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони у справі припинили шлюбні стосунки у травні 2014 року. Сімя розпалася внаслідок того, що відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв бійки.

Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачкою в заяві до суду та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір ОСОБА_1 розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі заяви позивачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище ОСОБА_2.

Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилася, про що подала суду відповідну письмову заяву (а. с. 15).

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 10, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 жовтня 2009 року у виконавчому комітеті Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис №03 розірвати.

Залишити позивачці шлюбне прізвище ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: