Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1885/17 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Є.У.№ 316/1922/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої затопленням квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 20.04.2015 року відбулось затоплення їх квартири з квартири відповідача, що знаходиться вище, в цей же день було проведено обстеження квартири позивача представниками КП «ПКВ», складений комісійний акт №638, згідно якого затоплення відбулось з втручання в систему опалення в квартирі відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд, стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 7621,78 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 609,00 грн., стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 800,00 грн. та витрати, повязані із залученням спеціаліста, у розмірі 300 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.09.2014 року було затоплення квартири позивачів з квартири, яка знаходиться поверхом вище і в якій проживала особа, яка в подальшому продала квартиру відповідачу

Відповідачка придбала квартиру в січні 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

20.4.2016 року квартира позивачів знову була затоплена.

У позові вони посилалися на те, що одразу викликали комісію, протікання було з системи опалення в квартирі, що належить відповідачці як новому власникові, протікання сталося вже в той час коли відповідач була власником.

Було проведено перевірку комісією, і, хоча відповідачки не було дома, але квартира була відкрита особою, яка здійснювала ремонт у квартирі, ця особа надала доступ комісії для фіксування факту залиття та зясування причин залиття.

Складений відповідний акт, він підписаний кількома особами.

Суд першої інстанції вважав, що такий акт є сумнівним, тому що в момент залиття нібито в квартирі відповідача знаходився та підписав акт №638 від 20.04.2016 року про затоплення ОСОБА_8, якого відповідач не знає, відсутні дані про нього, місце реєстрації цієї особи, у звязку з чим цю особу неможливо ідентифікувати та допитати.

З цього суд зробив припущення, що акт міг бути складений за межами квартири відповідачки, без входу до її квартири, а підпис поставлений особою, яку неможливо ідентифікувати. Сама відповідачка у вказаний в акті час затоплення постійно проживала в місті Києві, що підтверджується наданими з місця навчання та проживання довідкою теплоенергетичного факультету НТУУ «КПІ» №1498 від 21.12.2015 року, згідно якої відповідач у 2014-2015 навчальному році була студенткою теплоенергетичного факультету НТУУ «КПІ» денної форми навчання за держзамовленням та проживала у гуртожитку ВНЗ.

Також на думку суду першої інстанції відсутня інформація про інших зареєстрованих у період з 01.01.2015 до 31.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_1, осіб, про наявність договорів оренди цієї квартири та проживання в ній інших осіб. Отже суд першої інстанції зробив висновок, що за відсутності відповідачки у місті Енергодарі та відсутності доступу інших осіб у приміщення, при наявності протікання воно продовжувалося би з квітня 2015 року до приїзду відповідачки влітку 2015 року.

З зазначеного вбачається, що оскаржуване судове рішення побудоване на припущеннях без врахування чинного законодавства у галузі досліджуваних правовідносин.

Так, за ст. 1166 ЦК, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відтак тягар доведення відсутності вини покладається на відповідача. Посилання відповідачки лише на те, що її не було вдома і в квартирі ніхто не мешкав, а хто відчинив двері вона не знає є лише запереченнями, які не знімають з неї відповідальності як власника квартири.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивач довела наявність шкоди, надавши відповідний акт про залиття, акт обстеження квартири у день залиття, дефектний акт та кошторис ремонту.

Посилання відповідача на те, що вона не повинна відшкодовувати шкоду спростовуються наступним.

За ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За п. 4. зазначеної норми власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

За нормою частини другої ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири.

З акту про затоплення від 20.04.2015 року вбачається, що затоплення відбулося з квартири відповідачки внаслідок втручання в систему опалення (як зазначено у акті протікання відбулося з батареї опалення).

Зазначений акт підписаний членами комісії (в тому числі начальником зміни, майстром зміни та слюсарем і мешканцями квартир).

Та обставина, що відповідач заперечує проти акту не може бути підставою для звільнення ї від відповідальності.

Так, протягом розгляду справи відповідачці стало відомо про наявність акту , разом з тим, заперечуючи його дійсність, вона не зверталася до жодних органів в тому числі правоохоронних, з приводу нібито фальсифікації акту, не вимагала проведення перевірки та притягнення до від повільності осіб які нібито порушили її права складенням акту з відображенням неіснуючих обставин та звинуваченнями у втручанні в систему опалення.

Натомість зазначений акт підписаний, затверджений головним інженером та не спростований, а отже може бути покладений в основу висновку про причини затоплення квартири позивачів.

Посилання відповідачки на те, що позивач не довела розміру завданої шкоди також є безпідставним.

Так, позивачем надані кошториси та розрахунок витрат до кошторису, складений ФОП Котовою, який не оспорений відповідачем.

Посилання відповідача на те, що такі витрати мають бути підтверджені виключно шляхом проведення експертизи суперечить закону.

Зокрема, за ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відтак висновок експертизи у даній категорії справ не є обовязковим.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також частково з огляду на положення ст. 23, 1167 ЦК підлягають вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи надані пояснення та фактичні обставини справи, судова колегія вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі 500 гр. відповідатиме вимогами розумності та справедливості.

Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення на користь позивачів вартості робіт ФОП Котової щодо оцінки вартості ремонту, та оплата правової допомоги, тому що в обох випадках надання таких послуг відсутній будь-який розрахунок витраченого часу на надання таких послуг.

За положеннями ст. 88 ЦПК на користь позивачів з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачами судовий збір.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої затопленням квартири, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на відшкодування майнової шкоди 7621 гр. 78 коп, (сім тисяч шістсот двадцять одна гр. 78коп) на відшкодування моральної шкоди 500 гр.(пятсот гр.), та судовий збір у розмірі 1144, 92 гр. (одна тисяча сто сорок чотири гр. 92 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: