Справа № 305/420/17
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ОСОБА_1

при секретарі СОЧЦІ І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання частково недійсним свідоцтва та визнання права власності на обовязкову частку у спадщині, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 18 липня 2017 року, -

встановила:

ОСОБА_2 15.03.2017 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи таким. 30.01.2012 помер батько позивача ОСОБА_5. У липні 2015 року позивач дізнався про існування заповіту батька, складеного на користь ОСОБА_3, якій державний нотаріус ОСОБА_4 17.12.2013 видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У серпні 2015 року він предявив позов про визнання заповіту недійсним, рішенням Рахівського районного суду від 22.09.2016 у позові відмовлено.

Позивач є інвалідом ІІ групи, був визнаний інвалідом на день видачі свідоцтва про право на спадщину, тому видача свідоцтва на все спадкове майно порушує вимоги ст. 1241 ЦК України, відповідно до яких позивач має право на обовязкову частку у спадщині.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 261 ч. 1 ЦК України щодо моменту початку перебігу позовної давності, позивач ОСОБА_2 просив визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 17.12.2013 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме, будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: м. Рахів, вул. Вільшинська, 94 (спадкова справа № 100/2012).

Рішенням Рахівського районного суду від 18.07.2017 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Виходячи зі своєї правової позиції щодо наявності статусу інваліда на час видачі оспореного свідоцтва та порушення його права на обовязкову частку у спадщині, позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити. Справу за апеляційною скаргою просить розглянути в його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши справу № 305/1695/16-ц, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності. Рішення суду відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що 30.01.2012 помер ОСОБА_5, який був батьком позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 13). Спадкодавець залишив заповіт від 05.12.2000, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1580, яким житловий будинок № 94 по вул. Вільшинській в м. Рахові з належними до нього надвірними будівлями і спорудами заповів ОСОБА_3 (а.с. 53). ОСОБА_3 подала 09.07.2012 до Рахівської держнотконтори заяву у спадковій справі № 100/2012 про прийняття спадщини, яка відкрилася 30.01.2012 за її батьком ОСОБА_5 (а.с. 46).

17.12.2013 держнотаріус Рахівської держнотконтори ОСОБА_4 видала ОСОБА_3 за реєстровим № 2-1150 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5, який помер 30.01.2012, а саме житлового будинку № 94 по вул. Вільшинській в м. Рахові з належними до нього надвірними будівлями і спорудами (а.с. 5).

На обґрунтування свого права на обовязкову частку у спадщині позивач ОСОБА_2 посилався на факт встановлення йому інвалідності ІІ групи до дня видачі відповідачу ОСОБА_3 вищевказаного свідоцтва.

У справі № 305/1695/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і держнотаріуса Рахівської держнотконтори ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва та визнання права власності на обовязкову частку у спадщині міститься довідка Обласної спеціалізованої серцево-судинної МСЕК серії 10 ААБ № 457892 від 20.02.2013 про первинний огляд, за результатом якого ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 5 справи № 305/1695/16-ц). У подальшому ОСОБА_2 довідкою МСЕК серії АВ № 0742109 від 22.02.2017 встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 76).

Рішенням Рахівського районного суду від 14.02.2017 у справі № 305/1695/16-ц і ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2017, яким це рішення суду залишено без змін, встановлено, що на момент відкриття спадщини за ОСОБА_5 (30.01.2012) позивач ОСОБА_2 не мав статусу інваліда, первинний медичний огляд позивача, за результатом якого йому було встановлено інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням до березня 2015 року, був проведений 20.02.2013 (а.с. 56-60, 138-140 справи № 305/1695/16-ц). Суди в цій справі дійшли висновку про те, що оскільки інвалідність ОСОБА_2 була встановлена після відкриття спадщини, він не має права на обовязкову частку в спадщині за померлим батьком і видане ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом не порушує його законних прав, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч. 3 ЦПК України).

За таких умов, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення позову із застосуванням положень ст. 1241 ч. 1 ЦК України, відповідно до яких повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка), і обґрунтовано відмовив у позові. Правова позиція позивача не враховує дійсних обставин справи, указаної та інших норм закону (зокрема, ст. 1216, ст. 1220 ч.ч. 1, 2, ст. 1223 ч. 3 ЦК України) та наявності преюдиційних судових рішень, тоді як сукупність цих обставин виключає можливість задоволення позову, а відтак, і можливість задоволення апеляції, яка не містить доводів, а справа доказів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Рахівського районного суду від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді