У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 8 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Володимирецький районний відділ державної виконавчої служби про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а

Рішенням Володимирецького районного суду від 8 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку у зв'язку з несплатою аліментів в сумі 12000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що рішення суду в частині визначення розміру неустойки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що згідно довідки-розрахунку № 1678 від 27.07.2016 року, наданої державним виконавцем, заборгованість по аліментах за період з січня 2007 року по липень 2016 року становила 42482 грн. 12 коп., а відповідно до останнього розрахунку № 2521 від 18.05.2017 року заборгованість за аліментами становить 34457 грн. 13 коп., що свідчить про те, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, а в міру своїх фінансових можливостей їх сплачує.

Судом першої інстанції також не враховано, що на період винесення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 непогано заробляв і коштів було достатньо для того щоб утримувати не лише себе, але й своїх неповнолітніх дітей, що підтверджується відсутністю заборгованості по сплаті аліментів в період з лютого 2002 року по січень 2007 року.

Проте, з 2007 року його фінансовий стан погіршився і по сьогоднішній день він не має можливості влаштуватись на роботу за своєю спеціальністю із стабільним заробітком, необхідним для утримання себе та свого сина, а вимушений працювати за договором на період виконання робіт.

Зазначає, що дійсно внаслідок прострочення відповідачем сплати аліментів починаючи з січня 2007 року по травень 2017 року виникла неустойка яка складає 15220,65 грн., однак з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів майновий стан відповідача настільки змінився, що не дає можливості сплачувати в повному обсязі аліменти та заборгованість за ними, а тому є всі правові підстави, передбачені ч.2 ст.196 СК України, для зменшення розміру неустойки.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 неустойку у зв'язку з несплатою аліментів в сумі 2000 грн.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внаслідок ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за період з 1 січня 2007 року по 1 травня 2017 року в сумі 34457,13 грн., яка на час судового розгляду не погашена, наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені).

При цьому, урахувавши майновий стан відповідача та керуючись положеннями частини другої статті 196 СК України, суд зменшив розмір стягуваної суми пені до 12000 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду від 4 березня 2002 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Вказане рішення звернуто до виконання і виконується в примусовому порядку Володимирецьким районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно довідки-розрахунку №2521 від 18.05.2017 року, виданої державним виконавцем відділу ДВС Володимирецького районного управління юстиції, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-276 за період з 1 січня 2007 року по 1 травня 2017 року становить 34457,13 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 Сімейного кодексу України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що в зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів державним виконавцем неодноразово вчинялись примусові заходи для виконання рішення суду, зокрема вносились подання про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2007 року по 1 серпня 2016 року становить 15220,65 грн.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про відповідність вимогам чинного законодавства вказаного розрахунку, який відповідачем не оспорюється.

Заяви про застосування строків позовної давності ні відповідач, ні його представник до суду першої інстанції не подавали.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши наявність вини відповідача в утворенні заборгованості за аліментами, що є обов'язковою ознакою у розумінні ст. 196 СК України, ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, та врахувавши майновий стан відповідача зменшив розмір неустойки з 15220 грн. 65 коп. до 12000 грн.

Визначений судом розмір неустойки є значно меншим за розмір заборгованості по сплаті аліментів, відповідає принципам виваженості розумності та справедливості, а тому колегія суддів не вбачає підстав для ще більшого його зменшення.

Відсутність постійного заробітку не звільняє відповідача від обов'язку утримувати своїх дітей, а тому доводи апеляційної скарги про зменшення з цих підстав розміру неустойки за прострочення сплати аліментів не заслуговують на увагу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що аліменти не сплачувались ОСОБА_1 і в періоди, коли він працював та отримував дохід.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.