Номер провадження: Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех» /правонаступник публічного акціонерного товариства УкрСиббанк/ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

16.03.2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-Банк) звернулось із позовом про стягнення з фірми «Клондайк-Одеса ЛТД» (далі-Фірма) і ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором і договором поруки у розмірі 533 715,77 швейцарських франків.

Позов обґрунтовано тим, що 24.07.2006 року між Банком (до 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», далі-Банк) і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №000 (далі-кредитний договір) на підставі якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1 124 615 швейцарських франків на строк до 25.07.2017 року зі сплатою 8,99% річних за користування кредитним коштами або 13,99% річних за прострочення основного боргу.

24.07.2009 року між Банком і ОСОБА_3 укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, якою сторони договору визначили порядок погашення процентів.

27.12.2011 року між Банком і ОСОБА_3 укладена додаткова угода до кредитного договору, якою сторони реструктуризували борг і ідентифікували номери договорів, внесли зміни до кредитного договору, зокрема змінили схему погашення кредиту і розмір ануїтетного платежу, про перенесення кінцевого терміну погашення до 25.07.2019 року та про автоматичне нарахування процентів на прострочену суму основного боргу.

З метою забезпечення кредитного договору від 24.07.2006 року, між Банком і ОСОБА_2 25.07.2006 року укладено договір поруки, а 24.07.2009 року і 27.12.2011 року додаткові угоди №№1,2 до договору поруки, відповідно до яких поручитель ОСОБА_2 дав згоду на те, що він відповідає у солідарному порядку перед Банком за невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_3 умов кредитного договору від 24.07.2006 року з додатковими угодами до кредитного договору від 24.07.2009 року та від 27.12.2011 року.

Станом на 11.03.2015 року позичальник ОСОБА_3 допустила заборгованість з повернення кредиту у розмірі 529 339,68 швейцарських франків еквівалент 11 446 132,11 гривень, заборгованість по процентам у розмірі 4 412,09 швейцарських франків еквівалент 95 404,46 гривень, крім того, ОСОБА_4 нарахував пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 2 126,23 гривень і пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 56,01 гривень.

Посилаючись на те, що позичальник порушив умови кредитного договору допустив заборгованість з повернення кредиту та процентів, поручитель разом із позичальником несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Банка до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2 т.2).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2015 року відкрито провадження у справі за позовом Банка до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором поруки (а.с.4 т.2).

Сторони не приймали участі у судовому засіданні 22.02.2016 року в суді першої інстанції.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 року позов задоволено: суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Банка заборгованість у розмірі 533 7512,77 швейцарських франків, а також пеню за порушення строків сплати кредиту і процентів у розмірі 2 182,24 гривень. Суд зазначив, що виконання рішення має здійснюватись у гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день виконання рішення суду. З відповідача на користь Банка суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2016 року заява представника ОСОБА_2А про перегляд заочного рішення суду від 22.02.2016 року залишена без задоволення (а.с.44 т.2).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду від 22.02.2016 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне вирішення питання про відкриття провадження у справі і не залучення до участі у справі, як третьої особи, позичальника - ОСОБА_3, неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи, недійсність кредитного договору з підстав визначення зобовязань за договором в іноземній валюті, зокрема не визначена ціна кредитного продукту.

16.12.2016 року між Банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех» (далі-Товариство) укладено договір факторингу, відповідного до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_4, зокрема, право вимоги за кредитним договором від 24.07.2006 року із основною сумою боргу у розмірі 529 339,68 швейцарських франків і процентів у розмірі 113 690,32 швейцарських франків (а.с.149-155,166-169 т.2).

За актом приймання-передачі від 16.12.2016 року, на виконання договору факторингу від 16.12.2016 року, ОСОБА_4 передав ОСОБА_4, у тому числі: кредитний договір від 25.07.2006 року із додатковими угодами від 24.07.2009 року та від 25.07.2011 року і договір поруки від 25.07.2006 року з додатковими угодами від 24.07.2009 року і від 27.12.2011 року (а.с.170 т.2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року замінено позивача у справі за позовом Банка до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника ОСОБА_4 відповідно до договору факторингу від 16.12.2016 року між Банком і ОСОБА_4.

Сторони не зявились у засідання колегії суддів 20.07.2017 року, сповіщались про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційного суду від 14.06.2017 року (а.с.161-163 т.2).

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає зміні, а у частині стягнення пені підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд, вирішуючи спір і задовольняючи позов Банка про стягнення заборгованості виходив з того, що між сторонами існують зобовязання, які випливають з кредитного договору та договору поруки і додаткових угод до них, позичальник допустив заборгованість з повернення кредиту й процентів, чим порушив умови кредитного договору і ОСОБА_2, як поручитель ОСОБА_3, несе солідарну відповідальність за порушення позичальником умов кредитного договору (а.с.17-20 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ст.ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч., 533 ч.ч.1-3, 536 ч.ч.1,2, 543 ч.1 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), ст.ст. 553 ч.1, 554 ч.ч.1,2, 599 ч.1, 610 ч.1 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2006 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір на підставі якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 01 124 615 швейцарських франків на строк до 25.07.2017 року зі сплатою 8,99% річних за користування кредитним коштами або 13,99% річних за прострочення основного боргу (а.с.7-18 т.1).

24.07.2009 року між Банком і ОСОБА_3 укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, якою сторони договору визначили порядок погашення процентів (а.с.19-24 т.1).

27.12.2011 року між Банком і ОСОБА_3 укладена додаткова угода до кредитного договору, якою сторони реструктуризували борг і ідентифікували номери договорів, внесли зміни до кредитного договору, зокрема змінили схему погашення кредиту і розмір ануїтетного платежу, про перенесення кінцевого терміну погашення до 25.07.2019 року та про автоматичне нарахування процентів на прострочену суму основного боргу (а.с.25,26 т.1).

З метою забезпечення кредитного договору від 24.07.2006 року, між Банком і ОСОБА_2 25.07.2006 року укладено договір поруки, а 24.07.2009 року і 27.12.2011 року додаткові угоди № № 1, 2 до договору поруки, відповідно до яких поручитель ОСОБА_2 дав згоду на те, що він відповідає у солідарному порядку перед Банком за невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_3 умов кредитного договору від 24.07.2006 року з додатковими угодами до кредитного договору від 24.07.2009 року та від 27.12.2011 року (а.с.27-30 т.1).

Згідно довідки-розрахунку станом на 11.03.2015 року, після реструктуризації боргу у грудні 2011 року, в період з липня 2014 року по лютий 2015 року ОСОБА_3 частково погашала проценти (прострочені проценти за цей період становили 4 412,09 швейцарських франків). Кредит, у період з липня по грудень 2014 року, не погашався, а у січні та лютому 2015 року кредит погашено частково (а.с.31-43 т.1).

У грудні 2014 року ОСОБА_4 надіслав відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 32 днів з дня отримання вимоги, а у разі відсутності підтвердження отримання вимоги, ОСОБА_4 має право вимагати дострокове погашення кредиту з 41 календарного дня з дати направлення вимоги (а.с.89-95 т.1).

Із позовом за захистом порушеного права ОСОБА_4 звернувся у березні 2015 року, тобто у період строку дії договору поруки (а.с.2, 134 т.1).

Зважаючи на те, що станом на 11.03.2015 року позичальник - ОСОБА_3 допустила заборгованість з повернення кредиту у розмірі 529 339,68 швейцарських франків і заборгованість по процентам у розмірі 4 412,09 швейцарських франків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, який відповідає як солідарний боржник.

Разом з тим, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки рішення суду у цій частині не зазначає складові заборгованості, яка становить 533 751,77 швейцарських франків еквівалент 11 541 536,56 гривень за курсом НБУ станом на 11.03.2015 року і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 529 339,68 швейцарських франків еквівалент 11 446 132,11 гривень та заборгованості по процентам у розмірі 4 412,09 швейцарських франків еквівалент 95 404,46 гривень.

Крім того, станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, 16.12.2016 року між Банком і ОСОБА_4 укладено договір факторингу, відповідного до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_4 право вимоги за кредитним договором від 24.07.2006 року із основною сумою боргу у розмірі 529 339,68 швейцарських франків і процентів у розмірі 113 690,32 швейцарських франків (а.с.149-155,166-169 т.2).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1077, 1078 ЦК України).

Розмір процентів, який підлягає стягненню з поручителя на користь ОСОБА_4, виходячи з вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, становить 4 412,09 швейцарських франків, оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У суді першої інстанції були заявлені вимоги, зокрема про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 4 412,09 швейцарських франків (а.с.2-5 т.1).

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 2 126,23 гривень і пені за прострочення сплати процентів у розмірі 56,01 гривень підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові про стягнення пені, оскільки відповідно до договору факторингу від 16.12.2016 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_4 право вимоги за кредитним договором від 24.07.2006 року лише із основною сумою боргу у розмірі 529 339,68 швейцарських франків і процентів у розмірі 113 690,32 швейцарських франків (а.с.149-155,166-169 т.2).

Право вимоги щодо пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 2 126,23 гривень і пені за прострочення сплати процентів у розмірі 56,01 гривень, за договором факторингу від 16.12.2016 року ОСОБА_4 не передавав.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє ОСОБА_4 у позові про стягнення пені.

Доводи відповідача у скарзі про те, що судом неправильне вирішено питання про відкриття провадження у справі й не залучено до участі у справі, як третю особу позичальника - ОСОБА_3, суд неналежно повідомив його про час та місце розгляду справи, кредитний договір є недійсним з підстав визначення зобовязань за договором в іноземній валюті не заслуговують на увагу з таких підстав.

Не залучення до участі у справі, як третю особу, позичальника ОСОБА_3, у даному випадку, у розумінні ст. 308 ч.2 ЦПК України, не є підставою для скасування рішення суду у частині стягнення із поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитом і процентами.

Неналежне сповіщення відповідача про розгляд справи 22.02.2016 року було предметом розгляду під час розгляду заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення суду і не стало підставою для скасування судом першої інстанції заочного рішення суду (а.с.44 т.2).

Порушення судом першої інстанції вимог закону про сповіщення відповідача у судове засідання на 22.02.2016 не призвело до неправильного вирішення вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами (ст. 309 ч.3 ЦПК України).

Порушене право відповідача на участь у суді забезпечено судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в період з березня 2017 року по липень 2017 року ні відповідач, ні його представники за довіреністю до суду апеляційної інстанції жодного разу не зявились, ухилялись від отримання поштових повідомлень апеляційного суду (а.с.121,125 т.2).

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ст. 533 ч.ч.2,3 ЦК України).

ОСОБА_6 України 19.11.2002 року надав Банку дозвіл, у тому числі на здійснення банківських операцій з іноземною валютою, що підтверджується письмовими доказами (а.с.130-133 т.1).

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами підлягає зміні, а у частині стягнення пені підлягає скасуванню, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу з частковою зміною та частковим скасуванням рішення суду з підстав, які викладені у мотивувальній частині рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.ч.2,3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року у частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами, стягнення судового збору змінити, виклавши резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН№ НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех» (, правонаступник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ) заборгованість за кредитним договором №000/№001 від 24.07.2006 року станом на 11.03.2015 року у розмірі 533 751,77 швейцарських франків еквівалент 11 541 536,56 гривень за курсом НБУ станом на 11.03.2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 529 339,68 швейцарських франків еквівалент 11 446 132,11 гривень та заборгованості по процентам у розмірі 4 412,09 швейцарських франків еквівалент 95 404,46 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 654 гривень.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року у частині стягнення пені за порушення термінів повернення кредиту і процентів скасувати.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех» у позові до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 2 126,23 гривень і пені за прострочення сплати процентів у розмірі 56,01 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8