Справа № 450/1686/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5097/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» здійснити страхову виплату у розмірі, визначеному п.6.1.2. Договору добровільного страхування від нещасних випадків № LVPWNS-14B81CF від 08.12.2014 року по страховому випадку, який мав місце 07.12.2016 року.

Оскаржуваною ухвалою матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання здійснити страхову виплату повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на спірні правовідносини, що мають місце між мною та відповідачами та виникли внаслідок укладення між мною та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Інгосстрах договору добровільного страхування від нещасних випадків № CVPWNS-14B81CF, який, за своїм змістом, є договором про страхування життя, поширюється дія Закону України Про захист прав спожіивачів. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України Про страхування відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяний шкоди чи виконання договору. Отже, враховуючи вищевказані положення чинного законодавства України, дана справа підсудна Пустомитівському районному суду Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.06.2017 року матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання здійснити страхову виплату повернуто позивачу з тих підстав, що відносини, які виникають з договору страхування, на думку судді, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього закону не застосовуються до відносин майнового страхування, а відтак на правовідносини, які виникли між сторонами (з договору добровільного страхування) дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється, а тому на спірні правовідносини поширюються правила підсудності, визначені ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред»являються за їх місцезнаходженням.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Страхування це окремий вид договірних зобов»язань.

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другі сторонв (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто договір страхування це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Це договір про надання послуг на користь третьої особи

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів , що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов»язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом преамбули цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Отже, за своєю природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним (наприклад страхування життя, страхування майна) або обов»язковим.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст.1 цього ж Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника.

З урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що міститься в ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживача» в частині, не врегульованій спеціальним законом.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», ТзДВ «Страхова компанія «Кредо», третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» здійснити саме їй страхову виплату у розмірі, визначеному п.6.1.2. Договору добровільного страхування від нещасних випадків № LVPWNS-14B81CF від 08.12.2014 року у зв»язку зі страховим випадком, який мав місце 07.12.2016 року.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги, що договір добровільного страхування страхування від нещасних випадків № LVPWNS-14B81CF від 08.12.2014 року спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи, відносини, які виникли між ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» пов»язані з виплатою страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування від нещасних випадків саме ОСОБА_2, на думку колегії суддів на такі правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак позивачка, з врахуванням положень ч.5 ст. 110 ЦПК України, вправі подати позов до Пустомитівського районного суду Львівської області за місцем свого проживання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 червня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_6