У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 21 березня 2007 року до 07 липня 2010 року вона працювала на різних посадах в МКП «Основаніє».

З 06 лютого 1998 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 серпня 2008 року № 366/4 на заселення у квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2 на склад родини із трьох осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.) був оформлений та виданий ордер № 93 серія «С» від 08 вересня 2008 року.

Після цього вона разом з сином здійснила реєстрацію місця проживання. За час спільного проживання, здійснено перепланування квартири, за рахунок чого утворилося дві житлові кімнати.

09 листопада 2015 року шлюб між ними розірвано, а з жовтня 2015 року, у зв'язку із незаконними діями відповідача, які виразилися у погрозах фізичною розправою та заміною замків вхідних дверей, вона не має фізичної можливості проживати у вказаній квартирі.

З метою захисту порушених прав, вона неодноразово зверталася до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області з повідомленням про вчинення відповідачем протиправних дій, але ніякого результату ці звернення не дали.

Посилаючись на зазначені обставини, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей квартири та вселити її у вказану квартиру.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 серпня 2008 року № 366/4, ОСОБА_2 на склад сім'ї з трьох осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.), видано ордер № 93 серія «С» від 08 вересня 2008 року на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою від 03 серпня 2016 року № 04-19/3/3466.

Згідно довідки МКП «Основаніє» від 01 листопада 2016 року № 12289/01-09 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності м. Запоріжжя та є службовою.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 6 ЖК Української РСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЖК УРСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч.6 ст. 101, ст.ст. 103-106 цього Кодексу.

Судами установлено, що квартира АДРЕСА_2 має статус службового житла.

За змістом ч. 3 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що змінивши на вхідній двері квартири замки у жовтні 2015 року, відповідач перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, що є підставою для усунення перешкод у користуванні квартирою та її вселення.

Судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов