Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2017 Справа №607/11299/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Бігун

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою ОСОБА_3, 21 Б , загальною площею 144 кв.м.

В обгрунтування позову посилається на ту обставину, що позивачем за відсутності заперечень власника земельної ділянки, власними силами та за власний кошт було здійснено влаштування нежитлової споруди торгового призначення, позивач оформив земельний сервітут на користування земельною ділянкою під спірним майном, однак лише в судовому порядку може захистити право на майно, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно.

В судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву в якій просить справу розглядати за власної відсутності, позов підтримав та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не забезпечив явку представника, однак на адресу суду направив письмове звернення про відсутність заперечень на вимогу ОСОБА_1

Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступні обставини.

Позивач зазначає, що на підставі п.7.28 Додатку до рішення Тернопільської міської ради від 25.04.2014 року за №6/47/190, був укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту на територію м. Тернополя площею 0, 0050 га., на якій розміщена та використовується споруда.

Обєктом особистого строкового сервітуту є територія (обєкт благоустрою) в м. Тернополі за адресою ОСОБА_3 (біля «Західного ринку) площею 0,050 га , призначена для розташування обєкту здійснення підприємницької діяльності

Надалі 30.11.2017 року Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, позивачу видано паспорт привязки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності

Як встановлено судом, позивачем за відсутності заперечень власника земельної ділянки, власними силами та за власний кошт було здійснено влаштування спірної нежитлової будівлі, позивач оформив земельний сервітут на користування земельною ділянкою під спірним майном.

20.07.2017 року ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат АЕ №000363), ПП «ВолКас» виготовлено звіт про проведення обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, згідно змісту якого вбачається, що спірне нежитлове приміщення знаходиться в нормальному стані, відповідає будівельним та санітарним нормам та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. За даними технічного паспорта загальна площа нежитлового приміщення складає 144, 4 кв.м

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Суд констатує, що здійснене позивачем здійснено влаштування спірної нежитлової споруди відповідає всім вимогам ДБН, пожежним та санітарним нормам. В інтересах позивача встановлено земельний сервітут на користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням.

Вищезгадані обставини свідчать про відсутність порушення прав третіх осіб, оскільки з приводу створеної позивачем речі - нежитлового приміщення за адресою м. Тернопіль вул. С.Бандери, 21 а, загальною площею 144, 4 кв.м, суду не надано доказів в підтвердження конфліктів і спорів з іншими особами.

Разом з тим, згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії 1-ИД №360391, виданого 22.09.1982 року виконкомом Жовтневої с/Ради Теребовлянського району, актовий запис №17, вбачається, о між сторонами спору було укладено шлюб.

Згідно ст.. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку та дружині на прав спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба , тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відтак, оскільки це диспозитивне право особи на звернення до суду за змістом порушеного, невизначного або оспорюваного права, і в даному випадку наявний спір зумовлений відсутністю у позивача будь якого документа на самочинно створене ним майно, і аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Водночас, оскільки спірне майно було набуте в шлюбі сторін спору, позивач може вважатися виключно титульним власником спірного приміщення.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 16, 316, 317, 319, 376 ЦК України , суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення за адресою вул. Степана Будного, 21 Б в м. Тернополі, загальною площею 144, 4 кв.м.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_5