Справа № 214/5262/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю

секретаря Соколовської Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури. Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, в кінцевій редакції 03.03.2016, просить суд стягнути з держави України на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, 8000 гривень; стягнути з держави Україна на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України, у відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, 496080 гривень; зобовязати прокурора Дніпропетровської області письмово повідомити начальника Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про те, що до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч. 1, ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України, вона притягувалася безпідставно і незаконно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2013, під час досудового розслідування, яке проводилося в кримінальному провадженні № 0000008, її було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч. 1, ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України. 13.06.2014 вона була допитана в якості підозрюваної. У червні 2013 прокурор прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 звернувся до суду з обвинувальним актом, який був складений ним 18.06.2013. ОСОБА_6 обвинувальний акт був повернутий судом прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. У жовтні 2014 року прокурор прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 повторно звернувся до суду з обвинувальним актом, який був складений ним 04.10.2013. ОСОБА_6 обвинувальний акт також був повернутий судом прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. 06.03.2014 прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 Д,Д. була ухвалена постанова про закриття відкритого відносно неї кримінального провадження № 0000008 «у звязку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати». ОСОБА_6 постанова була оскаржена нею слідчому судді і скасована ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2014. 24.03.2014 прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 була ухвалена постанова про закриття відкритого відносно неї кримінального провадження № 0000008 «у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення».

Таким чином: в період з 11.06.2013 по 24.03.2014, тобто протягом девяти місяців, вона безпідставно притягувалася до кримінальної відповідальності підозрювалася та обвинувачувалася у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч. 1, ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України. Безпідставне притягнення її до кримінальної відповідальності, безпідставні підозра та обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень завдали їй значної матеріальної та моральної шкоди, у звязку з чим на початку грудня 2014 року вона звернулася до прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу з заявою, в якій прохала визначити розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди, повідомити про закриття кримінального провадження № 0000008 трудовий колектив Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції. Відповіді на цю заяву вона не отримала до цього часу. Завдана їй матеріальна шкода дорівнює 8000 гривень складається з витрат, повязаних з оплатою наданої їй юридичної допомоги. Завдана їй моральна шкода полягає у тому, що обставини притягнення її до кримінальної відповідальності викликали у неї сильні - нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Враховуючи вищезазначене, вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5, їй була завдана значна моральна шкода, розмір якої дорівнює 496080 грн. Розмір завданої їй моральної шкоди обґрунтовує ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя, здоровя, честь та гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та Методикою ОСОБА_7, яка рішенням про державну реєстрацію Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 03.03.2010 включена до Реєстру методик проведення судових експертиз за реєстраційним кодом 14.1.04 «ОСОБА_6 встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (далі - ОСОБА_6).

ОСОБА_6 схвалена Науково-методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України і є базовою та єдиною офіційною методикою в Україні, що використовується для розрахунку моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 уточненні позовні вимоги підтримав, зіславшись на мотиви, які викладені в уточненій позовній заяві. Просив стягнути з держави України шляхом списання з Державної Казначейської служби України з державного бюджету України, на користь ОСОБА_4 496080 гривень моральної шкоди та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень, зобовязати прокурора Дніпропетровської області письмово повідомити начальника Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про те, що до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч. 1, ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 притягувалася безпідставно і незаконно.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та подала суду письмове заперечення на позов, в якому зазначено, що Державна казначейська служба України прав позивача не порушувала, а тому відсутні підстави для стягнення з неї коштів. Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Крім того вважає суму моральної шкоди заявлену позивачем до стягнення необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження її страждань, отриманого стресу, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 Дніпропетровської області ОСОБА_3, у судовому вважав, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем невірно розраховано розмір моральної шкоди із застосуванням методики, яка на даний час не діє. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та п.14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. ОСОБА_4 перебувала під слідством з 11.06.2013 до 24.03.2014, тобто 9 місяців. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 гривень. Таким чином, остаточний розмір моральної шкоди має бути визначений в сумі 28800 гривень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000008, 12.02.2013 внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення головним державним податковим ревізором інспектором відділу контролю за проведенням готівкових розрахунків управління податкового контролю ОСОБА_4 недостовірних відомостей щодо заниження податку на додану вартість ФОП ОСОБА_9 (Т. 1 а.с. 1 матеріалів кримінального провадження)

Відповідно до повідомлення про підозру від 11.06.2013 ОСОБА_4 повідомлена прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5, про те, що вона підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (Т. 2 а.с. (124) 184 матеріалів кримінального провадження).

13.06.2013 ОСОБА_4 була допитана в якості підозрюваної старшим слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_10, що підтверджується протоколом допиту підозрюваної (Т. 2 а.с. (136) 196 матеріалів кримінального провадження).

13.06.2013 ОСОБА_4 була повідомлена про завершення досудового розслідування старшим слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_10, що підтверджується повідомленням про завершення досудового розслідування (Т. 2 а.с. (146) 206 матеріалів кримінального провадження).

18.06.2013 прокурором Інгулецької прокуратури м. Кривого Рогу затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (Т. 2 а.с. (165-166) 225-226 матеріалів кримінального провадження).

Дане кримінальне провадження було направлено до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу та призначено до розгляду (Т. 2 а.с. 230, 235, 238, 243 матеріалів кримінального провадження).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.08.2013 обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_11, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу як такий, що не відповідає вимогам КПК України (Т. 2 а.с. 245 матеріалів кримінального провадження).

04.10.2013 прокурором Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_11, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (Т. 3 а.с. 2-7 матеріалів кримінального провадження) знову направлено до суду (Т. 3 а.с. 1 матеріалів кримінального провадження).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.11.2013 обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_11, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України - повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу як такий, що не відповідає вимогам КПК України (Т. 3 а.с. 33 матеріалів кримінального провадження).

Постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 06.03.2014 закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (Т. 3 а.с. 40-41 кримінального провадження).

ОСОБА_6 постанова оскаржена ОСОБА_4 слідчому судді шляхом подання відповідної скарги (а.с. 12 справи), за результатами розгляду якої ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2014 постанову прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 06.03.2014 - скасовано (а.с .14 справи).

24.03.2014 прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 ухвалена постанова про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 15 справи).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР(із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, як розяснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з розяснень щодо застосування цього законодавства, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що 11.06.2013 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, обвинувальні акти неодноразово поверталися прокурору, та 24.03.2014 кримінальне провадження відносно неї закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, суд приходить до переконання що позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. Зокрема, вона перебував під слідством та судом протягом 9 місяців, у результаті незаконних дій органів слідства, прокуратури і суду перенесла душевні страждання, зазнала моральних втрат, була позбавлений можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому суд вважає безпідставними доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно протягом 9 місяців перебувала під слідством і судом, що не могло не вплинути на її душевний стан і спосіб життя.

Відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3200 гривень.

З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких вона зазнала, наявності вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Оскільки ОСОБА_4 перебувала під слідством та судом з 11.06.2013 по 24.03.2014, тобто 9 повних місяців то розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 28800 гривень (3200 грн. х 9 місяців = 28800 грн.).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення цієї суми коштів за рахунок державного бюджету відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд не знаходить підстав для застосування методики ОСОБА_7, якою користувалася позивач при визначенні розміру моральної шкоди, яка включена до реєстру методик проведення судових експертиз рішенням про державну реєстрацію координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 03.03.2010 з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі, серед іншого, висновків експертів.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває в провадженні суду. При цьому, згідно ст. 7 цього ж Закону, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також, у випадках, і на умовах визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

Застосування зазначеної ОСОБА_6 припинено 29.01.2016, про що зроблено відповідний запис у Реєстрі методик проведення судових експертиз, що є загальнодоступною інформацією розміщеною на офіційному інтернет порталі Міністерства юстиції України, реєстр методик проведення судових експертиз за посиланням http://rmpse.minjust.gov.ua/search.

Таким чином, здійснення самим позивачем у позовній заяві розрахунку розміру шкоди на підставі зазначеної ОСОБА_6 не може свідчити про правильність здійсненого розрахунку з використання цієї ОСОБА_6 та не є обовязковою для суду.

Суд не приймає до уваги тверджень представника відповідача Державної казначейської служби України, що вони не повинні відповідати за дії чи бездіяльність державних органів, оскільки це не входить до їх повноважень, виходячи з такого.

Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Розпорядником коштів Державного бюджету є Державна казначейська служба України.

Згідно з вимогами ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.п. 1,4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Зважаючи на вимоги проаналізованих норм законів та встановлених обставин по даній справі, суд приходить до висновку, що завдана позивачу моральна шкода, підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету, розпорядником яких є Державна казначейська служба України. В звязку з цим вимога позивача про стягнення з держави Україна на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України, у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Щодо позовної вимоги зобовязати прокурора Дніпропетровської області письмово повідомити начальника Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про те, що до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч. 1, ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 притягувалася безпідставно і незаконно суд не знаходить підстав для її задоволення виходячи із такого.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення слідчий, прокурор або суд зобов'язані на прохання особи письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.

З аналізу даної норми слідує, що чинним законодавством передбачено обовязок повідомити про закриття кримінального провадження у визначених випадках трудовий колектив, а не керівника підприємства, установи, організації, в якій працює позивач.

Крім того, чинним законодавством покладено обовязок повідомляти про конкретне рішення а саме, в даному випадку, винесення постанови про закриття кримінального провадження, а не про факт притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 4 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд враховує, що позивач в позові просить стягнути витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 8000 грн. На підтвердження надає договір про надання правової допомоги від 18.05.2015 (а.с. 25). Вартість послуг та умови розрахунку визначаються додатком № 1 до даного договору, що передбачено п. 2.2. договору про надання правової допомоги.

Додаток №1 до Договору від 14.07.2013 про надання правової допомоги визначає вартість послуг виконавця в розмірі 8000 грн. (а.с. 17). Однак, даний додаток №1 не стосується договору про надання правової допомоги від 18.05.2015, оскільки містить посилання на інший договір про надання правової допомоги від 14.07.2013, а не на той, що наявний в матеріалах справи від 18.05.2015, та має дату складання раніше ніж сам договір. Крім того, позивачем ОСОБА_4 не надано жодного доказу на підтвердження оплати даних послуг, а саме: чи розписку про сплату коштів, чи платіжне доручення. Також не надано розрахунку саме такої вартості наданих послуг, а саме відсутній акт-розрахунок. З таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодовування зазначених витрат.

Решту судових витрат по справі покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури у розмірі 28800 (двадцять вісім тисяч вісімсот) гривень, шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з Державного бюджету України.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

В іншій частині відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2017 року.