Номер провадження: 22-ц/785/3419/17
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,

Комлевої О.С.,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року, -

встановила:

06 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом який у подальшому було уточнено до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що 30 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено строковий контракт, який цього ж дня було зареєстровано в КДКА в Одеській області, на підставі якого відповідач набув статусу помічника адвоката.

28.05.2013 року адвокат ОСОБА_3 уклав з клієнтом договір про надання правової допомоги, виконання якого було покладено на відповідача, за що останній 29.05.2013 року отримав у вигляді авансу, виданого в рахунок заробітної плати, грошову суму у розмірі 2000,0 грн.

30.05.2013 року відповідач подав позивачу заяву з проханням звільнити його за власним бажанням у зв'язку із тим, що йому було запропоновано роботу у іншій місцевості на більш вигідних умовах, ніж він працював. Виконувати отримане відповідно до договору про надання правової допомоги клієнту доручення адвоката чи повернути передчасно й помилково отримані грошові кошти відповідач відмовився, чим на думку позивача завдав йому збитків у сумі 2000,0 грн.

Маючи зловмисний намір зашкодити правам, інтересам, честі, гідності і репутації позивача та зловживаючи своїм правом звернення до суду, за відсутності на те будь-яких підстав, ОСОБА_4 втягнув ОСОБА_3 в судові тяжби, що начеб-то випливали з трудових відносин, а також в численні перевірки органами прокуратури, державної інспекції з питань праці, дисциплінарних палат КДКА в Одеській області та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у зв'язку з чим позивач зазнав моральних страждань, у нього погіршився стан здоров'я.

За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2000,0 грн. в якості відшкодування завданих збитків та 300000,0 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2000 грн. в якості відшкодування завданих збитків та 20 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши суддщю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та частково у частині стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що відповідачем незаконно було отримано винагороду за роботу, яку він фактично не виконав, у сумі 2000 грн, і цим заподіяно позивачеві матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, а також, що у зв'язку з незаконним зверненням до суду про стягнення втраченого заробітку, компенсації за невикористану відпустку та час вимушеного прогулу, і до інших контролюючих органів, відповідач завдав позивачеві моральної шкоди і визначив її у розмірі 20000 грн.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права. У зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з наступних підстав.

У відповідності до п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення чи неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд повинен був вирішити такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

Чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;

Які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

Яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Чи слід позов задовольнити чи у позові відмовити;

Як розподілити між сторонами судові витрати;

Чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

Чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Так стягуючи з відповідача 2000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, районний суд не встановив, що вона дійсно мала місце і що саме позивач зазнав матеріальних збитків внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача.

Так із матеріалів справи не вбачається, що відповідач отримував 2000 грн за виконання роботи по наданню юридичної допомоги за дорученням позивача і що доручену йому роботу він не виконав.

Також відсутні докази того, що цю роботу виконав за нього позивач чи що він повернув клієнтові сплачену ним грошову суму 2000 грн., тобто, що саме позивачеві було завдано матеріальної шкоди і саме винними діями відповідача.

Посилання у рішенні суду на судові рішення, що набрали законної сили - зокрема рішення Малиновського районного суду м. Одеси за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії від 29 листопада 2013 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року, яким це рішення було залишено в силі, як на доказ отримання відповідачем суми 2000 грн. за виконання доручення по наданню юридичної допомоги, є неспроможним, оскільки у текстах обох цих документів відсутні дані про встановлення цього факту.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану матеріальрну шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її завдала.

Судова колегія, розглядаючи справу, приходить до висновку, що позивачем не було доведено факту заподіяння йому матеріальної шкоди у сумі 2000 грн., а тому підстави для стягнення цієї суми з відповідача - відсутні. Відповідач отримання вказаної грошової суми від клієнта безпосередньо чи від позивача - не визнав.

Письмових доказів, які б підтверджували цю обставину, суду не надано.

Статтею 1167 ЦК України встановлюється, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Заявляючи позов про відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що відповідач, зловживаючи своїм правом на звернення до суду, маючи злонавмисний намір зашкодити його (позивача) правам, інтересам, честі, гідності та репутації, за відсутності на те будь-яких підстав, свідомо втягнув його (позивача) в судові тяжби, що начеб-то випливали з трудових відносин, що мали місце між позивачем як роботодавцем та відповідачнем як працівником, тому вважає, що порушивши свої трудові обов'язки та втягнувши його в численні судові тяжби та необґрунтовані перевірки його адвокатської діяльності державними органами, що випливали з оспорюваних відповідачем трудових правовідносин, останній завдав йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань у зв'язку з приниженням його честі і гідності як адвоката і як людини та ділової репутації, що на його думку стало причиною погіршення стану його здоров'я, а також погіршення відносин та ускладнення довірчих стосунків між ним та підлеглими у колективі, який він очолює.

На жодне із тверджень про спричинення йому моральної шкоди, її наявність та злонавмисність намірів відповідача на заподіяння моральної шкоди, позивач, суду не надав, хоча у відповідності до ст. 60 ЦПК України, цей обов'язок покладений саме на нього.

Посилання апелянта на необхідність застосування судом першої інстанції норм КЗпП України до ситуації, що склалася, при розгляді справи у апеляційному суді не є актуальною, оскільки судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення, незалежно від того нормами цивільного чи трудового права керувався суд першої ірнстанції при його ухваленні.

Керуючись: п.2 ч. 1 ст. 307; п.п. 3, 4 ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року -скасувати і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_5 у позові до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Касаційного суду України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

О.С. Комлева