Номер провадження: 22-ц/785/4636/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кравця Ю.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП,

встановила:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

Ухвалою від 29.12.2016 року провадження у справі було відкрито.

07.02.2017 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме: квартиру № 9 в будинку 26 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, будинок №11, розташований в Одеській області, Овідіопольському районі, с. Миколаївка, вул. Шкільна, будинки № 523 та №524, розташовані в Одеській області, Овідіопольському районі, с/рада Прилиманська, «Авангард-2», автомобіль «Nissan X-TRAIL», 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, інше рухоме майно, яке зареєстровано на ОСОБА_3, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову було задоволено частково.

Було накладено арешт на нерухоме майно, яке належать ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, а саме на: будинок №11, розташований в Одеській області, Овідіопольському районі, с. Миколаївка, вул. Шкільна, будинки № 523 та №524, розташовані в Одеській області, Овідіопольському районі, с/рада Прилиманська, «Авангард-2».

10 квітня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на зазначену вище ухвалу суду, в якій апелянт ОСОБА_3 ставить питання про її скасування, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову в даному випадку є необхідним, оскільки у разі відмови в забезпеченні позову, виконання судового рішення в майбутньому може бути утрудненим або неможливим.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що між сторонами виник спір стосовно відшкодування позивачу завданої матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 особам, які беруть участь у справі, при вирішенні заяви про забезпечення позову має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, судом першої інстанції також обґрунтовано була врахована практика Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» одним з аспектів права на суд є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання або невиконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку доказів того, що види забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами, матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що види забезпечення позову в даному випадку не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки вартість нерухомого мана, на який накладено арешт, значно перевищує розмір матеріальної і моральної шкоди, яку просить стягнути з нього позивач.

Однак, дані доводи жодним чином не підтверджені відповідними доказами і заявник апеляційної скарги не довів колегії суддів вищевикладеного.

Тобто матеріали справи не містять доказів вартості нерухомого майна, на який накладено арешт оскаржуваною ухвалою суду, а тому доводи апелянта ОСОБА_3 щодо неспівмірності вжитих заходів забезпечення позову, є безпідставними і необрунтованими.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_2

ОСОБА_5