Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1315/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

01.08.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 28 жовтня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, оскільки з березня 2017 року відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає. Відповідач не працює та перебуває на обліку у центрі зайнятості. Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до 19.10.2033 року, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 19.10.2018 року.

Заочним рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції, судом не враховано, що в нього є ще малолітній син, на утримання якого за рішенням суду з нього стягуються аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), а також те, що він оспорює факт батьківства щодо дочки ОСОБА_6 в суді.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.6/. та мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.

Вирішуючи спір про стягнення аліментів та задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені в цій справі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз зазначених вище положень закону свідчить про те, що саме батьки несуть обовязок щодо забезпечення належного рівня проживання та гармонійного розвитку дитини. У звязку з цим, суд обґрунтовано поклав на відповідача обовязок сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Колегія суддів, враховуючи аліменти (? частини всіх видів заробітку (доходу)), що, зі слів відповідача, вже стягнуті рішенням суду з нього на утримання малолітнього сина, звертає увагу, що з метою забезпеченні рівності прав дитини необхідно дотримуватись принципу, відповідно до якого, всі діти платника аліментів, у тому числі народжені в різних шлюбах, мають бути однаково матеріально забезпечені.

Отже, враховуючи зазначені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також правильним є висновок суду в частині задоволення вимог про стягнення утримання на користь позивачки.

Так, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 цієї статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Оскільки позивачка в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, про що зазначалося вище, і у звязку із цим позбавлена можливості працювати, а відповідач таких обмежень не має, суд обґрунтовано поклав на відповідача обовязок надавати утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Сам факт відсутності офіційного працевлаштування, на думку апеляційного суду, не свідчить про неспроможність відповідача надавати утримання дружині та не звільняє його від цього обовязку.

Доводи апеляційної скарги про перебуванні на його утриманні ще однієї дитини висновків суду не спростовують, оскільки дана обставина може бути підставою для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Посилання відповідача про наявність позову щодо оспорювання батьківства, як на підставу для скасування рішення суду про стягнення з нього аліментів, не заслуговують на увагу суду, оскільки рішення суду з цього питання ще не ухвалено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: