Справа № 442/4879/16 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/959/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Консул» на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Консул» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и л а:

19.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПП «Консул» про стягнення 46967,568 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 6858,6 грн., а усього 53826,16 грн. за порушення виконання грошового зобов»язання.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 24.03.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір про інвестиції у будівництво. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року вказаний договір розірвано, стягнуто з ПП «Консул» в користь позивача 104130 грн. інвестиційних платежів, 17342 грн. інфляційних втрат, 116 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Оскільки, відповідач борг за рішенням суду не погасив, просив стягнути інфляційні втрати в розмірі 46967,568 грн. за період з 01.04.2015 року по 01.07.2016 року та 3% річних в розмірі 6858,6 грн. за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Консул» на користь ОСОБА_2 137459 гривень 40 копійок інфляційних втрат за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року та трьох процентів річних в сумі 3556 гривень 80 копійок за період з 21.05.2015 року по 01.07.2016 року. Вирішено питання судового збору.

Заочне рішення суду оскаржило ПП «Консул».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до даних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки підставою для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов»язання, що виникає з договірних правовідносин. За змістом вказаної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов»язання. Зазначає, що договірні відносини між сторонами припинені, договір про інвестиції у будівництво розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року, яке набрало законної сили 27.05.2011 року, а правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов»язання.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Частиною 5 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов»язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов»язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов»язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, будь-яке зобов»язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов»язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов»язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов»язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов»язання проведенням належного виконання.

Встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року у справі № 2-311/11 за позовом ОСОБА_2 до ПП «Консул» про розірвання договору про інвестиції в будівництво та стягнення коштів, договір про інвестиції в будівництво від 24 березня 2008 року розірвано, стягнуто з ПП «Консул» в користь ОСОБА_2 104130,00 грн. інвестиційних платежів, 17342,00 грн. інфляційних втрат, 116,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, усього 121588, 00 грн. (а.с. 7-8).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року, з ПП «Консул» в користь ОСОБА_2 стягнуто 14578 гривень 20 копійок інфляційних втрат за квітень 2015 року та три проценти річних в сумі 256 гривень 75 копійок за період з 20.04.2015 року по 20.05.2015 року.

Враховуючи, що вищевказаним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.06.2015 року встановлено, що зобовязання між ПП «Консул» та ОСОБА_2, які виникли внаслідок розірвання договору про інвестиційне будівництво є грошовим зобовязанням, та з ПП «Консул» в користь ОСОБА_2 стягнуто суму інфляційних втрат за інший період - квітень 2015 року та три проценти річних за період з 20.04.2015 року по 20.05.2015 року, колегія суддів приходить до висновку, що суд підставно стягнув з ПП «Консул» в користь позивача інфляційні втрати за період з 01.04.2015 року по 01.07.2016 року та 3% річних за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року за порушення грошового зобов»язання.

Однак, колегія суддів не може погодитися із сумою нарахованих судом сум інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов»язання за період з 21.05.2015 року по 01.07.2016 року.

Як роз»яснив п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимог, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та стягнув з ПП «Консул» в користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 137459,40 грн., що виходить за межі позовних вимог ОСОБА_2

Зокрема, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 такий просив стягнути з ПП «Консул» в його користь за спірний період 46967,568 грн. інфляційних втрат та три процентів річних у розмірі 6858,6 грн., а усього 53826,16 грн.

Тому, стягнувши з відповідача в користь позивача інфляційні втрати в розмірі втрати в сумі 137459,40 грн., суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги ст.10 ЦПК України.

З наведених мотивів, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині сум, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача та стягнути з ПП «Консул» в користь ОСОБА_2 46967,568 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015 року по 01.07.2016 року та 3% річних в розмірі 6858,6 грн. за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року за прострочення виконання грошового зобов»язання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Консул» задовольнити частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року змінити.

Стягнути з Приватного підприємства «Консул» в користь ОСОБА_2 53826,16 грн., з яких 46967,568 грн. інфляційні втрати за період з 01.04.2015 року по 01.07.2016 року та 6858,6 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов»язання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_3