Справа № 713/1778/17
Провадження №2/713/741/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 Посилається на те, що 22 січня 2004 року помер її дідусь ОСОБА_4. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Банилів по вул.Павла Тичини, 47, Вижницького району Чернівецької області.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт про те, що все своє майно, яке йому буде належати на день смерті він заповідає їй. Спадкоємцем за законом першої черги є дружина померлого - ОСОБА_3, яка на спадкове майно не претендує, відмовилась від обовязкової частки у спадковому майні, спадщину прийняла у вигляді речей домашнього вжитку, на даний час проживає в спадковому будинку, щодо визнання за не права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 по заповіту, не заперечує. Інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає.

Вона, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала у спадковому будинку, звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із тим, що нею не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів вул.Павла Тичини, 47, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 22.01.2004 року ОСОБА_4.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_7 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 січня 2004 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №106336, виданого 23.01.2004 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №04.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів по вул.Павла Тичини, 47, Вижницького району Чернівецької області.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в с.Банилів по вул.Павла Тичини, 47, Вижницького району Чернівецької області, 1939 року побудови, вартістю 150098,00 грн.

За життя 05.12.2003 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачці ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 05.12.2003 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі №211.

З довідки ОСОБА_2 сільської ради №776 від 06.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_4, який помер 22.01.2004 року дійсно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1939 року по день його смерті. На день смерті ОСОБА_4 разом з ним в житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_1 внучка, ОСОБА_9 внук, ОСОБА_10 правнук.

Судом також встановлено, що крім позивачки ОСОБА_1, спадкоємцем за законом є дружина померлого ОСОБА_3, яка подала заяву до приватного нотаріуса про те, що на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову частку не претендує, у звязку з тим, що її обовязкова частка у спадковому майні задоволена за рахунок іншого спадкового майна, а саме речей домашнього вжитку, о підтверджується копіє заяви. Інших осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №95/2017 від 14.10.2017 року.

Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, але в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на будинок їй було в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №440/02-31 від 14.10.2017 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1939 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст. 16, 392, 1234-1236, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.27, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 01.01.2016 року, ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН - НОМЕР_1), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, житловий будинок по плану забудови під літ. «А», з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів вул.Павла Тичини, 47, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 22 січня 2004 року ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич