АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4448/17 Справа № 175/4236/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання про призначення судових експертиз у цивільній справі по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської (Красногвардійської) районної у м. Дніпро ради, про відібрання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 року, у справі №175/619/16-ц, яке набрало законної сили, було визначено місце проживання їхнього спільного із відповідачем сина - малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею. В задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини разом із батьком - ОСОБА_2 було відмовлено. З 8 травня 2016 року син проживав разом з нею за місцем їхньої із ним реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. В цей період часу вона провела повне медичне обстеження стану здоров'я сина, в ході якого було виявлено наявність хронічних процесів, пов'язаних із загальним хворобливим станом дитини. 28 липня 2016 року, близько 14 год. 30 хв., з лікарняної палати кишкового відділення КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №6» ДОР», яка розташована за адресою: вул. Караваєва, 68, м. Дніпро, в якій вона разом із дитиною знаходилась на лікуванні, групою осіб у складі: відповідача - її колишнього чоловіка, його рідного брата та їх матері - бабусі дитини, ОСОБА_4 у важкому стані здоров'я було силоміць викрадено з лікарні в присутності медичного персоналу та батьків інших дітей, які знаходились у відділенні, що підтверджується випискою з медичної карти ОСОБА_4. За даним фактом позивачкою було подано відповідну заяву до Ленінського відділення Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, кримінальне провадження по якому було відкрито лише через місяць на підставі ухвали слідчого судді. Також, позивачем було подано відповідні заяви і до органу опіки та піклування за зареєстрованим місцем проживання дитини - в Управління службу у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті Ради та до Чечелівського (Красногвардійського) відділенні поліції. Вказані заяви було залишено з боку державних та правоохоронних органів без відповіді та належного реагування. Починаючи з 28 липня 2016 року, вона більше жодного разу не бачила свого сина, не мала змоги поспілкуватися із ним навіть по телефону, а тому їй достеменно не відомо місце його мешкання. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 сину виповнилося 6 років і він мав би 1-го вересня 2016 року піти до школи у перший клас. За таких обставин, вона вважає, що відповідач утримує малолітню дитину у себе незаконно. Вона бажає, щоб її син проживав разом з нею. Їй у спілкуванні з сином відповідач категорично відмовляє. Тому позивач просила відібрати її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у особи, яка незаконно його утримує - ОСОБА_2 та передати його ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати; допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання дитини.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року позов задоволено, вирішено відібрати у ОСОБА_2 дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернути матері ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.; вирішено допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 при зверненні з апеляційною скаргою заявив клопотання про проведення судових медичної та психологічної експертиз малолітнього ОСОБА_2 з метою встановлення його стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ухвалами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року (а.с. 138 - 141) в задоволенні клопотань ОСОБА_2 про призначення судово-медичної та судово-психологічної відмовлено правомірно.

Враховуючи зміст позовних вимог, підстави для застосування положення ч. 1. ст. 145 ЦПК України відсутні, оскільки у даній справі не є обов»язковим призначення судових експертиз для встановлення характеру і ступеню ушкодження здоров'я дитини а також її психічного стану.

Більше того, апелянтом заявлене клопотання про призначення психологічної експертизи, проведення якої не передбачено ст. 145 ЦПК України, адже встановлення психічного стану особи не відноситься до компетенції психологічної експертизи.

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників процесу, що з»явились у судове засідання, колегія дійшла висновку про необхідність відмовити у задоволенні даних клопотань.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 209, 218, 143, 144, 145 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2про призначення судових експертиз - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий

Судді