Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1738/17
Провадження № 2/553/890/2017
У Х В А Л А

Іменем України

04.08.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у договорі безвідсоткової позики, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у договорі безвідсоткової позики, в якому зазначив, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 03 березня 2017 року у справі № 1/274 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі та стягнуто з нього суму боргу за Договором безвідсоткової позики від 11.03.2015 року в розмірі 20000 грн. 00 коп. та 600 грн. 00 коп. реєстраційного збору.

Вказує, що гр. ОСОБА_2 він жодного разу не бачив, не спілкувався з ним, не отримував від нього коштів, а відповідно, не укладав з ним жодних угод. З 01.08.2012 року по 23.03.2015 року він працював торговим представником ТОВ "Компанія Крок", яка є офіційним дистриб'ютором кондитерської фабрики "Житомирські ласощі", в Сумській області, а згодом у м. Суми та Сумському районі. В двадцятих числах березня 2015 року він був запрошений до офісу фірми в м. Суми, де супервайзер ОСОБА_3 розяснила про необхідність переведення його до ФОП ОСОБА_4 з 24.03.2015 року з залишенням тих самих посадових обов'язків, при цьому, запропонувала замість договору про повну матеріальну відповідальність укласти договір безвідсоткової позики, у звязку з чим під погрозою звільнення ним був підписаний бланк такого договору, а також розписка без зазначення дати цих документів. Вказані документи були складені в одному примірнику, підпису позичальника ОСОБА_2 в них не було, як і в копіях документів, які отримані ОСОБА_1 поштою з третейського суду.

Позивач послався на те, що договір безвідсоткової позики між ним та відповідачем є таким, що не відповідає волі сторін, носить формальний, тобто фіктивний характер, оскільки гроші в будь-якій сумі йому не передавались та ним не отримувались. У примірнику договору, який отримано разом з копією позову ОСОБА_2 та іншими документами у звязку з розглядом третейським судом справи про стягнення боргу, відсутній підпис позичальника ОСОБА_2, у звязку з чим відсутня також і третейська угода між сторонами договору безвідсоткової позики, укладена у формі третейського застереження в п. 12 вказаного договору, а тому підстав для передачі спору на розгляд до третейського суду не було.

Вказує на те, що при підписанні ним бланку "правочину" його воля та воля невідомого опонента не відповідала зовнішньому її прояву, вони як сторони заздалегідь знали про те, що правочин не буде виконаний, тому цей правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, а ознака фіктивності в даному випадку властива діям обох сторін, а відтак третейське застереження, зазначене в тексті даного договору, є недійсним, крім того, третейська угода укладена без додержання правил ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства дає підстави вважати її нікчемною на підставі ст. 228 ЦК.

Просить визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 12 Договору безвідсоткової позики від 11 березня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили витребувати з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" матеріали справи № 1/274 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу з метою дослідження її матеріалів під час судового розгляду даної справи.

Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що дослідження документів, які просить витребувати позивач, має важливе значення для повного та всебічного розгляду справи, й одержати їх в інший спосіб неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задоволення.

Керуючись ст. ст. 137 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити.

Витребувати у Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" матеріали справи № 1/274 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення бору.

Розяснити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6