Справа № 755/3159/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», просив визнати Договір фінансового лізингу №00207 від 14.09.2016 року з Додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» та ОСОБА_1 недійсним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» на свою користь сплачені кошти за Договором фінансового лізингу №00207 від 14.09.2016 року в розмірі 23500,00грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при звернні з позовом до суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, представник відповідача направляв до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися в судове засідання, призначене на 15.05.2017 року, проте в подальшому про причини неявки представника відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу Лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Судом встановлено, що 14 вересня 2016 року між ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №00207 фінансового лізингу. (а.с.5-10)

За предметом договору Лізингодавець зобов'язується придбати у Продавця визначений Лізингоодержувачем у Додатку №1 до Договору та у даному договорі або іншому договорі Предмет лізингу за Вартістю Предмета лізингу, яка визначається Продавцем та передати даний Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, визначених даним договором, а Лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежів, які передбачені даним договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства України.

Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Додатку №1 до Договору (специфікації), а саме - трактор МТЗ 892, об'єм двигуна 85к.с., вартість без ПДВ - 23500,00грн.

14.09.2016 року ОСОБА_1, на виконання умов Договору фінансового лізингу на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА», сплачено 23500,00 грн., призначення платежу - авансовий платіж згідно умов договору №00207 від 14.09.2016 року з ПДВ, що підтверджується квитанцією від 14.09.2016 року. (а.с.11)

За умовами п.8.1. ст.8 Договору, Сторони погоджуються та визначають, а Лізингоодержувач підтверджує, що для проведення розрахунку та подальшої оплати Першого платежу, погоджена вартість Предмета лізингу на момент укладання даного Договору, становить 235 000,00грн. без урахування ПДВ.

Сторони погоджуються та визначають, а Лізингоодержувач підтверджує, що Лізингодавець купує Предмет лізингу за Вартістю предмета лізингу, яка встановлюється Продавцем. Вартість Предмета лізингу або Погоджена вартість Предмета лізингу, якщо вона не змінилась, буде відображена у Додатку №2 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати після сплати першого платежу та до моменту передачі Предмета лізингу на умовах, викладених у даному Договорі. Доказами вартості Предмета лізингу, на момент його купівлі, вважається рахунок-фактура або інший документ на оплату Предмета лізингу, виданий Продавцем Предмета лізингу. (п.8.2. ст.8 Договору)

Авансовий платіж складає частину від Погодженої вартості Предмета лізингу а також у випадках, передбачених Договором, частину від вартості Предмета лізингу, зазначеного в даному Договорі та у Додатку №1 до даного Договору в розмірі 50% на момент укладання даного Договору. (п.9.1. ст.9 Договору)

В пункті 10.1. ст.10 Договору визначено, що лізинговий платіж сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця відповідно до умов даного Договору та/або Додатку №2 до Договору, який підписується Сторонами у відповідності до умов даного Договору. Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки за надання в лізинг Предмета Лізингу в розмірі 20% річних на залишок обсягу фінансування (винагорода Лізингодавця); частина від Обсягу фінансування (сума яка відшкодовує вартість Предмета лізингу).

На момент укладання цього Договору розмір щомісячних Лізингових платежів, за умови залишення Погодженої вартості Предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання даного Договору, становить 4230,00грн. (п.10.2. ст.10 Договору)

Також, в пунктах п.10.2., 10.3. ст.10 Договору визначений обов'язок сторін підписати Додаток №2 до даного Договору, як у випадку залишення Погодженої вартості Предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного Договору, так і у випадку зміни Погодженої вартості Предмета лізингу, виходячи з його Вартості на момент купівлі та передачі транспортного засобу від Продавця до Лізингодавця.

Відповідно до розділу «Визначення термінів» у Договорі фінансового лізингу зазначено, що:

платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між Сторонами та який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням Договору, а також за здійснення необхідних дій Лізингодавця, які пов'язані з передачею Предмета лізингу Лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 відсотків Погодженої вартості Предмета лізингу;

авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від Погодженої вартості Предмета лізингу, розмір якого погоджено Сторонами та визначено у даному договорі, який сплачується Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця на умовах Договору до моменту купівлі Предмета лізингу Лізингодавцем;

перший платіж - платіж, що складається з Платежу за оформлення договору та Авансового платежу, які сплачуються у відповідності до умов даного Договору;

лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця у строк, у порядку та в розмірі згідно до даного Договору та/або Додатку №2 до Договору (Графік сплати лізингових платежів);

обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, при його купівлі Лізингодавцем, та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та відповідних доплат, на умовах викладених у даному Договорі. Порядок, строки та розмір сплати Лізингоодержувачем Обсягу фінансування визначається Договорі та у Додатку № 2 до Договору;

винагорода Лізингодавця - визначений у даному договорі річний відсоток надання в лізинг Предмет лізингу;

період лізингу - означає строк, на який Предмет лізингу передається у користування Лізиигоодержувачу на умовах, погоджених у цьому Договорі.

Період лізингу починається з моменту передачі Предмета лізингу та написання акту приймання-передачі Предмета лізингу та закінчується через 60 місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, в останньому місяці сплати лізингового платежу згідно Додатку №2 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору або додатковими угодами (п. 2.2 ст.2 Договору).

Відповідно до п. 17.2 ст.17 «Прикінцеві положення» Договору, підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

В той же час, згідно п.2.1. ст.2 Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє не менше 61 місяця але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань Сторонами за даним Договором.

Додатки до Договору та додаткові угоди є невід'ємною частиною Договору (п.16.13 ст.16 Договору).

Виходячи із загального обсягу доказів, долучених позивачем до позову, відсутній Додаток №2 "Графік сплати лізингових платежів" та Акт приймання-передачі предмета лізингу, про наявність цих документів та їх підписання сторонами договору не міститься посилання у позовній заяві.

Оскільки зміст умов Договору фінансового лізингу підлягав фіксації у декількох документах, що в свою чергу, підлягали підписанню сторонами, то не підписання сторонами саме Додатку № 2 суперечить положенням ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" за якою: споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсним Договору фінансового лізингу, позивач посилається на несправедливість умов даного договору щодо розміру платежу за оформлення (виготовлення) стандартної форми договору та щодо неповернення споживачеві сплачених ним коштів в разі розірвання договору; відсутність у відповідача ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг; відсутність нотаріального посвідчення Договору фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 2 ст. 806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Водночас, відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. ( ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України)

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Тобто, несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11.05.2016 року у справі за № 6-3020цс15.

З огляду на викладене, наслідком розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми адміністративного платежу. Зазначене положення Договору порушує принцип добросовісності, оскільки істотно обмежує права лізингоодержувача на розірвання договору. Разом з тим, умови договору про неповернення адміністративного (першого) платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Згідно пункту 12.1. ст.1 Договору, лізингоодержувач, який сплатив Платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів, з моменту підписання договору, розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений Лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу та 20% від сплаченого Лізингоодержувачем платежу за оформлення договору. У разі якщо заява про розірвання договору подана з порушення строку вказаного у даному пункті, Платіж за оформлення договору в такому випадку поверненню не підлягає.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно відомостей Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, які отримані позивачем у відповідь на його попереднє звернення, інформація про ТОВ «СОУЛ-Україна» до Державного реєстру фінансових установ, що веде Націкомфінпослуг, не вносилась. ТОВ «СОУЛ-Україна» статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримувало. (а.с.12).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15.

Докази того, що Договір фінансового лізингу №00207 від 14 вересня 2016 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» в частині вимог щодо визнання недійсним Договору фінансового лізингу №00207 від 14 вересня 2016 року ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Встановивши наявність підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, суд ухвалює рішення про задоволення вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» 23500,00 грн. лізингового платежу, оскільки згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживачів є обгрнутоаним та ктим, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 217, 220, 227, 628, 799, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживачів - задовольнити.

Визнати Договір №00207 Фінансового лізингу від 14 вересня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» та ОСОБА_1, - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», , р/р 2625 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову суму у розмірі 23500,00 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот гривень нуль копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», , р/р 2625 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649, в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я :