Провадження №2/523/580/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №16, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним позовом та після збільшення розміру позовних вимог (а.с. 185) просив встановити факт прийняття спадщини його матірю ОСОБА_3 після смерті його бабки ОСОБА_4, померлої 27.07.2009 року, як спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановити факт прийняття ним, ОСОБА_1, спадщини після смерті його матері ОСОБА_3, померлої 20.11.2011 року, як спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії та номер 6-474, що видане - Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 15.12.2015р., на імя ОСОБА_2 на 1/1 частку квартири за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 57, кв.№ 153. Визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Крим того, просив встановити порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2, на 1/1 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 6-474, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 15.12.2015 року, та проведення реєстрації права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_1.

В обґрунтування вимог, представники позивача посилалися на те, що бабці позивача ОСОБА_4, на праві спільної сумісної власності із її чоловіком ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_2, загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м. Бабка позивача померла 27.07.2009 року. За два роки до своєї смерті, ОСОБА_4, яка у звязку із тривалою хворобою не могла обходити себе самостійно та потребувала постійного догляду, проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_3, в кв. № 56, в буд. № 39а, по вул. Заболотного академіка в м. Одесі. Отже, на час відкриття спадщини, ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, проживала разом із спадкодавцем, заяву про відмову від спадщини не подавала, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи те, що частки дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже ОСОБА_3, прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що належала її матері. ОСОБА_5, чоловік померлої ОСОБА_4, на час смерті дружини, разом із дружиною не проживав та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Мати позивача ОСОБА_3, прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав та померла 20.11.2011 року. Позивач є сином ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом проживав із матірю на день смерті, а тому вважається таким що прийняв спадщину в тому числі і 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яку успадкувала його матір після смерті бабки. Також зазначили, що 01.09.2014 року помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, не має. ОСОБА_6 рідний брат померлого ОСОБА_5, як спадкоємець другої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_2 (племінниці померлого), яка є відповідачкою у справі та яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. Не зважаючи на те, що ОСОБА_5, не прийняв спадщину після смерті своєї дружини, нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори видала на імя ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3, зазначивши, що ОСОБА_5, прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, представники позивача просили вимоги позову задовольнити.

Відповідачка вимоги позову не визнала. Представник відповідачки пояснив, що дійсно померла ОСОБА_4, не могла самостійно себе обходити, її чоловік ОСОБА_5, не міг доглядати за дружиною, а тому ОСОБА_4, проживала разом із своєю донькою ОСОБА_3, в кв. № 56, в буд. № 39а, по вул. Заболотного академіка в м. Одесі але не за два роки до смерті ОСОБА_4, а за два місяці до смерті останньої. Після смерті ОСОБА_4, її донька ОСОБА_3, із заявою про прийняття спадщини не зверталася. ОСОБА_5, хоча і не проживав на час смерті із своєю дружиною ОСОБА_4, але мав зареєстроване місце проживання разом із дружиною, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, а отже нотаріус правомірно видав свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку АДРЕСА_4 на імя ОСОБА_2 Таким чином, просив в позові відмовити.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що бабці позивача ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із її чоловіком ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_2, загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 83-84).

В силу ст. 28 КпШС України (що діяв на час виникнення права власності) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, ОСОБА_4, та ОСОБА_5, належало по 1/2 частині АДРЕСА_5, де вони мали і зареєстроване місце проживання.

Фактично подружжя ОСОБА_4, та ОСОБА_5, проживали в кв. № 56, в буд. № 39а, по вул. Заболотного академіка в м. Одесі, що належить на праві власності дочці ОСОБА_4, - ОСОБА_3, яка є падчеркою ОСОБА_5

За два роки до своєї смерті, а саме влітку 2007 року ОСОБА_4, яка у звязку із тривалою хворобою не могла обходити себе самостійно та потребувала постійного догляду, почала проживати разом із своєю дочкою ОСОБА_3, в кв. № 56, в буд. № 39а, по вул. Заболотного академіка в м. Одесі. Саме з цього часу ОСОБА_5, виїхав від дружини з кв. № 56, в буд. № 39а, по вул. Заболотного академіка в м. Одесі та переїхав і почав проживати за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_5, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Також, суд звертає увагу, що факт спільного проживання визнаний і відповідачем, але частково, а саме визнано сумісне проживання ОСОБА_4, з донькою ОСОБА_3, з березня-квітня 2009 року. Крім того, відповідачем визнано факт окремого проживання ОСОБА_5, із дружиною ОСОБА_4, за два три місяці до смерті тобто з квітня 2009 року до дня смерті останньої 27.07.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с 6), та показаннями свідків відповідача ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

В силу ст. 1261 ЦК України, у першу чергу за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, судом достовірно встановлено та не заперечувалось особами, що приймають участь у справі те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживала разом із спадкодавцем матірю ОСОБА_4, заяву про відмову від спадщини не подавала, а отже вважається такою, що прийняла спадщину.

Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином, судом достовірно встановлено та не заперечувалось особами, що приймають участь у справі те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом, не проживав разом із спадкодавцем дружиною ОСОБА_4, заяву про прийняття спадщини не подавав, а отже вважається таким, що не прийняв спадщину.

Частки дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже ОСОБА_3, прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що належала її матері.

Мати позивача ОСОБА_3, прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав та померла 20.11.2011 року. Позивач є сином ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом постійно проживав із матірю в тому числі і на день смерті, а тому вважається таким що прийняв спадщину після смерті матері, в тому числі і 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яку успадкувала його матір після смерті бабки.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого відсутній правоустановлюючий документ, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якшо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, униможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця за законом у нотаріальному порядку.

Також встановлено, що 01.09.2014 року помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, не має. ОСОБА_6 рідний брат померлого ОСОБА_5, як спадкоємець другої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_2 (племінниці померлого), яка є відповідачкою у справі та яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. Не зважаючи на те, що ОСОБА_5, як встановлено судом, не прийняв спадщину після смерті своєї дружини, нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори видала на імя ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3, зазначивши, що ОСОБА_5, прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4, але не оформив своїх спадкових прав.

Разом із тим, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2, мала право на спадкування лише 1/2 частину квартири, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, в частині визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню.

В частині вимог ОСОБА_1, про встановлення фактів прийняття спадщини, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ЦК України, в редакції 2004 року, не містить поняття фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, що мало місце в редакції ЦК України в редакції 1963 року (ст. 549).

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити, вжити заходів для забезпечення його виконання про що зазначає в рішенні.

Таким чином, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення у спосіб визначений позивачем позовній заяві.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_5, прийняв спадщину оскільки мав зареєстроване місце проживання разом із дружиною (спадкодавцем), оскільки ч. 2 ст. 1268 ЦК України визначає, як підставу для прийняття спадщини саме постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не місце реєстрації спадкоємця із місцем реєстрації спадкодавця.

Також, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що спадкоємець ОСОБА_3, постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4, не два роки, а не більше трьох місяців, оскільки строк постійного проживання із спадкодавцем правового значення не має (ч.3 ст. 1268 ЦК), крім того, постійне проживання ОСОБА_3, із спадкодавцем ОСОБА_4, саме з липня 2007 року по 27.07.2009 рік, підтверджено показаннями свідків, які не заінтересовані в наслідках розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 6-474, що видане 15 грудня 2015 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2 на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 ОСОБА_14 НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 померлої 20 листопада 2011 року.

Встановити порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІН НОМЕР_2 на 1/1 частку квартири АДРЕСА_6 зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 6-474, виданого 15.12.2015 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою яке визнано недійсним, та провести реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІН НОМЕР_1.

В частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1 425,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя