У х в а л а
і м е н е м у к р а ї н и

26 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Коротуна В.М.,
суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,
Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що з 7 грудня 1987 року по 3 січня 2008 року вона проходила військову службу в Збройних Силах України, а після звільнення стан її здоров`я поступово погіршувався. 22 жовтня 2013 року їй встановлено другу групу інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Вказує, що Міністерство оборони України є відповідальною особою за моральну шкоду, завдану їй внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тому просила про задоволення позову.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 7 грудня 1987 року по 3 січня 2008 року ОСОБА_1 проходила дійсну військову службу, у тому числі з 27 грудня 2007 року у військовій частині НОМЕР_2 .

27 грудня 2007 року ОСОБА_1 подала рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 про внесення подання про звільнення її з посади у зв`язку зі скороченням штатів

Наказом Командувача Повітряних Сил України № 67-пм від 29 грудня 2007 року прапорщика ОСОБА_1 , начальника апаратної групи рухомих засобів вузла зв`язку 3430 авіаційного складу ракетного озброєння та боєприпасів, звільнено з військової служби в запас за підпунктом 63 пункт «Г» (у зв`язку зі скороченням штатів).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині № 1 від 3 січня 2008 року прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом 63 пункту «Г» у зв`язку зі скороченням штатів з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця.

Як зазначено у поданні про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, за постановою військово-лікарської комісії відповідно до виписного епікризу від 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 визнана придатною до військової служби.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що після звільнення із військової служби стан її здоров`я поступово погіршувався і 3 вересня 2013 року вона звернулася до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просила направити її документи на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку захворювання із проходженням військової служби. У висновку Військово-лікарської комісії Центрального регіону, викладеного у протоколі № 85 від 17 вересня 2013 році, вказано, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби, що на її думку, є підставою для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки висновок Військово-лікарської комісії Центрального регіону свідчить лише про те, що захворювання позивача «Оліво-понто-церебеллярна дегенерація з дизартрією, мозковою атаксією з вираженим порушенням мови, координації рухів, ходи, з елементами дисфагії» виникло в період служби у військових частинах Збройних Сил України, проте висновок не встановлює причини виникнення захворювання, тобто виникнення захворюванню через протиправні дії відповідача.

Такі висновки є правильними.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 17 цього Закону відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Разом з тим, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, відповідно до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Так, судами попередніх інстанцій з показів представника Військово-лікарської комісії Центрального регіону начальника відділу соціальної експертизи підполковника медичної служби Семененко В.Ю. встановлено, що Військово-лікарською комісією Центрального регіону не досліджувалося питання причин виникнення захворювання позивача, не вивчалися посадові обов`язки та умови праці позивача та відповідно не встановлювався причинний зв`язок між захворюванням позивача і виконуваними нею посадовими обов`язками під час проходження військової служби.

Крім того, позивач проходила військову службу в Збройних Силах України та була звільнена з військової служби у зв`язку з скороченням штатів, а не за станом здоров`я.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 21.5 пункту 21 Розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, постанови Військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Висновок Військово-лікарської комісії Центрального регіону стосовно того, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби свідчить лише про те, що захворювання позивача виникло у період служби у військових частинах Збройних Сил України і не встановлює причин виникнення захворювання та не підтверджує протиправності дій відповідача.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суди дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М.Коротун
Судді: С.О.Карпенко О.В.Кафідова Т.О.Писана І.М.Фаловська