Справа№585/3694/15-ц
Провадження №2/592/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Труханової Л.М.,

з участі секретаря - Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена 26.06.2017 року, до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07.12.2015 року рішенням Зарічним районним судом м. Суми шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 розірваний.

Між позивачем і відповідачем фактично припинені сімейні відносини та не ведеться спільне господарство з липня 2015 року. Разом з тим, спільне проживання та сімейні відносини між ними тривали майже десять років. Дітей від шлюбу не мають.

У зв'язку з фактичним припиненням сімейних відносин відповідач змусила позивача піти з квартири, де вони проживали. Через деякий час позивач дізнався про те, що відповідач зустрічається з іншим чоловіком та зовсім не прагне до примирення. Разом з тим, відповідач заявила позивачу про те, що з купленого ними під час шлюбу майна останній не отримає нічого. Саме тому, він змушений був звернутися до суду.

Майном, що було в наявності на час припинення спільного ведення господарства та було набуто за час спільного проживання є: м'який куточок - 6500,00 грн.,телевізор «LG 24» - 3199,00 грн., м'ясорубка «ZeTmer» - 1300,00 грн.,пилосмок «Roventa» - 700,00 грн., пральна машина «LG» - 2580,00 грн., телевізор «LG 47» - 12800,00 грн., холодильник «Samsung» - 3500,00 грн.,блендер «Philips» - 1000,00 грн., ,а всього на суму - 31579 грн. грн., яке позивач просить виділити у власність собі та душовий бокс - 3000.00грн., сантехніка та меблі для ванної кімнати - 4000,00 грн., стіл кухонний скляний та стільці - 3500,00 грн., шафа-купе - 5500,00 грн., корпусні меблі - 5500,00 грн., штора та карниз - 2500.00грн., люстри 3 шт. - 2000,00 грн., праска «Philips» - 1000,00 грн., дошка для прасування- 1300,00 грн., міксер «Zelmer» - 1000.00грн., жалюзі - 1165,00 грн., цифрова камера (фотоапарат) - 2400,00 грн., чайник «Braun» - 900,00 грн., мікрохвильова піч «Daewoo» - 400,00 грн., ноутбук - 4000.00грн.,а всього на суму - 38165 грн. , яке позивач просить виділити у власність відповідачу.

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто

15 червня 2016 року до суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, який мотивує тим, що ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_3. Позовними вимогами ОСОБА_1 порушуються права ОСОБА_3, як власника майна, оскільки більша частина майна, яке позивач вважає спільним майном подружжя , належить останньому, а сааме: квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві власності. Він придбав її в 2013 році, в цьому ж році відремонтував її , придбав необхідні меблі, побутову техніку.

В період ремонту в серпні - вересні 2013 року ОСОБА_3 придбав для ванної кімнати пральну машину «LG», вартістю 2580 грн. В ванній кімнаті обладнав душовий бокс вартістю 3390 грн., меблі для ванної кімнати , сантехніку, всього на суму 6500 грн., які встановлювали одноразово.

При обладнанні кухні в серпні 2013 року ОСОБА_3 придбав холодильник «Samsung» вартістю 3500 грн., стіл та стільці в вересні 2013 року вартістю 3 246 грн. В жовтні 2013 року були придбані жалюзі вартістю 1165 грн..

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 стало відомо, що його племінниця -відповідач по первісному позовому ОСОБА_2, яка мешкала разом з чоловіком - позичем ОСОБА_1 у його батьків, шукає тимчасове житло. Тому ОСОБА_3 дозволив їй та її чоловіку ОСОБА_1 тимчасово мешкати в належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_2.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 з чоловіком- Салєван І.П. стала мешкати в належній ОСОБА_3 квартирі. Оскільки проживання повинно було бути тимчасовим, останній також дозволив їм користуватися його майном, а також продовжував купувати в квартиру потрібне ОСОБА_3 майно.

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 придбав шафу-купе вартістю 5.500 грн., в грудні 2013 року - м»який куточок вартістю 6500 грн., корпусні меблі - вартістю 5 500 грн., телевізор «LG» вартістю 13 000 грн., телевізор «LG» вартістю 3199 грн., штору з карнизом вартістю 2104 грн., люстру вартістю 995 грн. Загальна вартість п майна становить 59209 грн..

Все зазначене майно було придбано їм за власні кошти для своєї потреби та потреби сім»ї , оскільки з дружиною планували в подальшому проживати в квартирі НОМЕР_1 та тимчасово дозволили мешкати в ній ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Деяке майно за його проханням фактично вибирали та купували ОСОБА_2, ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3, однак кошти на купівлю цього майна надавав особисто ОСОБА_3. Тому вищезазначене майно належать йому на праві особистої власності та може бути предметом спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Просить визнати за ним право власності на вищеперераховане майно на загальну вартість 53789 грн..

В судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 суду пояснили, що позов підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.Позовні вимоги ОСОБА_3 не визнають, просять у задоволенні відмовити. Позивач пояснив , що у період спільного проживання з ОСОБА_2 він працював на заводі , крім того, одночасно працював і на інших роботах , маючи значний дохід. ОСОБА_2 також працювала, однак отримувала заробітну плату значно менше, ніж він. Тривалий час він і відповідач проживали в квартирі його батьків за адресою : АДРЕСА_3. У період спільного проживання він і ОСОБА_2 придбавали частину спірного майна , яке зберігалося в квартирі його батьків. А коли стали проживати на з»йомній квартирі , належній ОСОБА_3, то за свій рахунок в квартирі проводили окремі ремонтні роботи, зокрема встановили душовий бокс , сантехніку , меблі в ванну кімнату. Також, проживаючи в квартирі ОСОБА_3, ними були придбані холодильник, пральна машина , стіл кухонний, стільці, шафа-купе , яка була вмонтована в коридирі квартири, м»який куток , корпусні меблі, штора та карниз , два телевізора , 3 люстри та жалюзі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково. ОСОБА_2 пояснила, що в період спільного проживання з ОСОБА_1 було придбане наступне майно : праска, вартістю 600 грн.; прасувальна дошка, вартістю 738 грн.; міксер , м»ясорубка , загальною вартістю 930 грн.; пилосмок, вартістю 770 грн., фотоапарат , вартістю 2400 грн.. Також, у період спільного проживання були придбані блендер , ноутбук, мікрохвильова піч , чайник , однак за час спільного життя дане майно прийшло в непридатний стан у зв»язку із тривалим часом його використання.Згодна , щоб суд виділив їй наступне майно : праску , прасувальну дошку , міксер , м»ясорубку та пилосмок , а позивачу ОСОБА_1 - фотоапарат. Інше спірне майно , заявлене ОСОБА_1, не є спільною їх власністю , оскільки є власністю ОСОБА_3, і воно перебуває в його квартирі НОМЕР_1 , в якій вона разом з ОСОБА_1 з восени 2013 року по 2015 рік тимчасово проживали.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору , ОСОБА_3 щодо задоволення первісних позовних вимог заперечив в повному обсязі. Свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду , пояснив , що ОСОБА_2 є його рідною племіннецею . Він проживає разом з дружиною в приватному будинку, рідних дітей вони не мають. Він працює і має значний розмір заробітної плати. Маючи намір в подальшому проживати в квартирі , він і дружина в 2013 році придбали однокімнатну квартиру № 143 в будинку № ? по вул. Новомістенській в м. Суми. Маючи матеріальну можливість він для власного користування придбав спірне майно , зазначене в позові , яке розташував в квартирі НОМЕР_1. Оскільки племінниця і її чоловік не мали власного житла і восени 2013 р. вони мали намір окремо проживати , він запропонував їм тимчасово пожити в його квартирі. Частина спірного майна придбавалась ним до того часу , коли сім»я ОСОБА_2 стала проживати в його квартирі , а частина після , однак на його гроші. При цьому в окремих випадках при виборі майна приймала участь його дружина.

Суд, заслухавши пояснення сторін , свідків , вивчивши матеріали цивільної справи , вважає , що первісний позов підлягає частковому задоволенню , а позов третьої особи , яка заявляє самостійні вимоги , задоволенню не підлягає.

Свідок ОСОБА_6, сусідка батьків позивача ОСОБА_1 по первісному позову, в судовому засіданні пояснила, що останній раз бачила ОСОБА_7 в квартирі 153 в кінці 2009-2010 років. Подружжя оздоблювали квартиру, робили якийсь ремонти, меблі завозили, готувались до проживання. Зала квартири 153 була заставлена коробками з холодильника, сантехнікою, душової кабіною, пральною машино, столиком зі скляною поверхнею. Зі слів ОСОБА_7 відмово, що підбирали плитку та шпалери. Проте, що вони придбавали, відомо зі слів ОСОБА_1 та його матері.

Свідок ОСОБА_8, знайома ОСОБА_1, пояснила, що бачила як в залі квартири №153 , належній матері ОСОБА_1,стояли холодильник, пральна машина, стіл для кухні, дзеркало, унітаз, душова кабінка. Всі речі подружжя купувало для себе, ОСОБА_1 працював на двох роботах. Свідок з ОСОБА_9 працювали разом, зі слів якої свідок і дізналась, що подружжя купило телевізор, який вішається на стінку. Подружжя мешкали в квартирі №153 з 2003 по 2007 роки, і все майно, яке куплено за цей час, придбавалося за гроші ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_9, мати ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснила , що в зв'язку з тим, що вона почала доглядати за своїм батьком, подружжю ОСОБА_1 необхідно було проживати на з»йомній квартирі. А поки подружжя мешкали разом з нею , вони поступово скуповували майно на свої кошти, а сааме: холодильник, пральну машину, душову кабінку, унітаз, раковину, дзеркало, полочку, стіл кухонний, 4 стільця, це все було куплено за період серпень, вересень, тобто приблизно за 3 місяці до їх переїзду на з»йомну квартиру.. А телевізор, підставку, ноутбук, комод, посуд, постільну білизну, музичний центр, диван купили раніше, ремонтні роботи в квартирі НОМЕР_1 робилися за кошти ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_10, робітник фірми «Експерт», пояснив, що в 2013 році фірма на замовлення ОСОБА_3 на підставі угоди проводила ремонтні роботи в квартирі НОМЕР_1 , розташованій в будинку по вул. Новомістенській ,а саме: встановлювали сантехніку , змішувачі, душову кабіну ,які він вибирав разом з ОСОБА_11, клали кахель, клеїли шпалери , ремонтували стелю , стіни, підлогу ,збирали та встановлювали меблі. Оплату за проведені роботи здійснив ОСОБА_3. Після закінчення ремонтних робіт в квартирі, через незначний проміжок часу робітники фірми за заявою ОСОБА_3 виправляли помилки в установці меблі . В цей час свідок бачив , що на кухні квартири стояли стіл скляний , стільці , холодильник, в кімнаті-м»яка мебля.

Свідок ОСОБА_12, дружина ОСОБА_3, пояснила , що в 2013 році її сім»я придбала квартиру НОМЕР_1 , у зв»язку з чим в квартирі проводилися ремонтні робити та придбавали сантехніку, душову кабіну, побутові речі: пральну машинку, стіл , стільці, газову плиту , два шкапа , двері, диван , люстру , шкап-купе в коридор, меблі , жалюзі на вікно кухні, штори в кімнату, два телевізора, холодильник. Зазначені речі вона і чоловік придбали за власні кошти для себе. За проведені ремонтні роботи в квартирі оплачував її чоловік. У зв»язку з тим , що племінниці чоловіка - ОСОБА_2 і її чоловіку не було де жити, восени 2013 року ОСОБА_3 запропонував їм тимчасово пожити в квартирі. У період з 2013 по 2015 сім»я ОСОБА_2 проживали в квартирі НОМЕР_1. Частина перерахованого майна придбавалась до того періоду , коли сім»я ОСОБА_2 стала проживати в квартирі , а частина- після.

Свідок ОСОБА_13, подруга ОСОБА_2 , пояснила, що за час проживання сім»ї ОСОБА_2 в квартирі НОМЕР_1 вона була , близько, два рази, один з яких восени 2013 року. В квартирі були всі необхідні речі. ОСОБА_2 їй повідомляла , що всі речі були придбані ОСОБА_11, про що ОСОБА_1 підтверджував.

Свідок ОСОБА_14, друг позивача по первісному позову ОСОБА_1, пояснив , що він і позивач працюють разом на одному підприємстві. У жовтні 2012 році ОСОБА_1 звернувся за допомогою перевезти холодильник з квартири по вул. Харківській буд. 54 в квартиру по вул. Новомістенській в м. Суми. З четвертого поверху квартири по вул. Харківській спустили холодильник, та ще якісь речі, які були занесли в двокімнатну квартиру по вул. Новомістенська. Їм допомагав знайомий ОСОБА_1 - водій автомобіля , на якому перевозилися речі. В зальній кімнаті квартири по вул. Харьківській залишалося ще багато речей, серед яких він бачив пральну машинку. На уточнюючи запитання представника позивача свідок змінив пояснення та пояснив , що квартира була по вул. Новомістенська і складалася з двох приміщень - кімнати та кухні. Свідку не відомо хто придбав холодильник , його вартість. Про те , що перевозився холодильник , свідок встановив по коробці , в якій знаходився , на його думку, холодильник.

Свідок ОСОБА_15, друг ОСОБА_1, пояснив , що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали в квартирі будинку по вул. Харківській до жовтня 2013 року , однак конкретну адресу він не знає. Сім»я свідка і сім»я ОСОБА_2 дружили , ходили один до одного в гості. Свідок разом з ОСОБА_1 виконували додаткові роботи , за що мали доходи.Зі слів ОСОБА_1 відомо , що ОСОБА_3 дозволив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживати в належній йому квартирі, в якій ремонтні роботи проведені за рахунок ОСОБА_3. У 2014 році він допомагав ОСОБА_1 перевезти з місця проживання ОСОБА_3 стіл кухоний, раковину, що були раніше у використанні, до однокімнатної квартири по вул. Новомістенській, однак назвати конкретну адресу квартири не знає. В квартирі по вул. Новомістенській стояли холодильник , стіл кухонний скляний , стільці, мікрохвильова піч. З квартири , розташованій по вул. Харківській , на квартиру по вул. Новомістенській він допомогав перевозити сантехніку , душову кабіну , скляний стіл , стільці, старий маленький розкладний диван. Зі слів ОСОБА_1 свідкові відомо , що за час проживання в квартирі по вул. Новомістенській сім»я ОСОБА_1 придбала диван, телевізор в кредит, шкаф-купе, штори на вікно. Під час придбання зазначеного майна свідок присутній не був.

Представник відповідача по первісному позову заперечує щодо пояснень свідка ОСОБА_15 з приводу того , що вони дружили сім»ями , свідка в квартирі № 143 бачила тільки один раз , коли той приходив в стані алкогольного сп»яніння.

Свідок ОСОБА_16, дядько ОСОБА_1, пояснив , що сім»я ОСОБА_1 спочатку проживала в квартирі його сестри та матері ОСОБА_1 ,-ОСОБА_9, розташованій в будинку по вул. Харкіській в м. Суми. В одній із кімнат квартири, близько місяця, стояли холодильник, пральна машинка, душова кабінка, сантехніка , унітаз, мийка, які були придбані за кошти ОСОБА_1, який , крім основної роботи, виконував і додаткові роботи в вихідні і святкові дні. З восени 2013 роки сім»я ОСОБА_1 стала проживати в квартирі ОСОБА_3 , розташованій в будинку по вул. Новомістенській. Зі слів сестри йому відомо , що подружжя придбало м»який куток, меблі ( стінка), комод та всю обстановку в квартиру. Подружжя взяли у сестри штору, тумбу під телевізор.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 10.09.2005 року по 07.12.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі (а.с.19).

Відповідно до договору заказу № 131224=3к=2СВ=70 в 2014 році ОСОБА_17 придбано м»який куток (а.с.8). Оригінал договору оглянутий в судовому засіданні.

Згідно товарного чеку 1/25 138 від 21.11.2014 року ОСОБА_17 придбано телевізор « LG 47» , вартістю 12800 грн. (а.с. 6) Оригінал чеку , предоставлений ОСОБА_1, оглянутий в судовому засіданні.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростовують , що спірне майно : праска , прасувальна дошка , міксер, м»ясорубка, пилосмок, фотоапарат, блендер , ноутбук , мікрохвильова піч , чайник було придбане ними в період сумісного проживання .

В судовому засіданні із пояснень ОСОБА_2 встановлено, що спірне майно : блендер, ноутбук , мікрохвильова піч та чайник за час спільного проживання з ОСОБА_1 , у зв» язку з тривалим часом експлуатації, втратили своє призначення. ОСОБА_1 не надав суду належного та допустимого доказу на спростування доводів ОСОБА_2 , та на підтвердження того , що дане майно існує і може бути предметом спору. З урахуванням наведеного , суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільного майна подружжя - блендер , ноутбук, мікрохвильова піч та чайник задоволенню не підлягають.

Судом встановлено , і цей факт сторонами не спростовується , що в період спільного проживання сторони придбали праску , прасувальну дошку , міксер, м»ясорубку , пилосмок, цифрову камеру ( фотоапарат) на загальну суму 5216 грн.. Враховуючи наведене , суд вважає можливим визнати зазначене майно спільним майном подружжя.

Крім того , суд вважає , також, можливим визнати спільним майном подружжя телевізор LG 47, вартістю 12800 грн. та м»який куточок , вартістю 6463 грн. , а всього вартістю 19263 грн.. Даний факт підтверджується належними та допустимими доказами , а саме : договором -замовленням на м»який куток від 27.01.-02.02.2014, виданого на ім.»я ОСОБА_1, та оригіналом товарного чеку на оплату за телевізор від 21.11.2014 . Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу на спростування зазначених фактів. Тому суд вважає можливим визнати зазначене майно спільним майном подружжя.

З урахуванням наведених фактів , враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1, загальну вартість спільного майна подружжя , яке становить 24349,50 грн., суд вважає можливим виділити ОСОБА_1 телевізор LG 47, вартістю 12800 грн., а ОСОБА_2 - м"який куток , вартістю 6463 грн.; м'ясорубку "Zelmer", вартістю 777,90 грн.; пилосос "Rovena" вартістю770 грн.; прасувальну дошку, вартістю 738,7 грн.; міксер "Zelmer" 399,9 грн.; цифрову камеру (фотоапарат), вартістю 2400 грн., а всього на загальну суму 11549,50 грн. Різницю в вартості часток в сумі 625,25 грн. стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн..З урахуванням взаємних грошових вимог остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 381,65 грн..

Таким чином , спірне майно, окрім спірних телевізора LG24, пральної машини, холодильника ,душового боксу, сантехніки та меблі для ванної кімнати , кухонного столу та стільців , шафи-купе, корпусної меблі, штори та карнизу, 3 люстри , жалюзі, не є об»єктом права спільної сумісної власності сторін , які мають право на поділ цього майна, у зв»язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Суд не приймає в якості доказів пояснення свідків на підтвердження факту придбання сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірного майна , оскільки кожен із свідків не був очевидцем придбання спірного майна.

Вирішуючи спір третьої особи , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору , ОСОБА_3 , суд дійшов наступного.

Стаття 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав і інтересів .

Право власності на нерухоме майно - сукупність правових норм (правовий подинститут), що регулюють особливості володіння, користування і розпорядження нерухомим майном.

Рухоме майно зазвичай відчужується і купується без особливих формальностей.

В основному для рухомих речей властиво поділ на індивідуально-визначені і родові речі. Родові речі визначаються родовими ознаками (число, вага, міра) і ніяк не виділяються з собі подібних .Індивідуально-визначені речі - це речі, які відрізняються від інших подібних конкретними, особливими, індивідуальними, тобто притаманними тільки їм, характеристиками

В сучасному світі рухомі речі, як правило, проводяться і випускаються серійно, і в обороті завжди перебуває велика кількість однакових за зовнішніми ознаками речей одного роду і якості.

Вирішальну роль у визначенні власника рухомої речі грає факт володіння нею: за відсутності доказів іншого власником рухомої речі передбачається її власник.

Судом встановлено , що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2014 ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 102). Даний факт сторонами не спростовується.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_11 надані чеки на придбання ролетів, пральної машинки, холодильника, гідро боксу, сантехніки та меблі для ванної кімнати, телевізору LG24, столу кухонного , стільців, люстри, штори та карнизу, набір корпусної меблі, шкафу-купе,(а.с. 108-104,133-136). Оригінали чеків оглянуті судом в судовому засіданні.

Судом встановлено , що зазначене майно перебуває в належній ОСОБА_3 квартирі НОМЕР_1 і знаходиться в його користуванні, і спільним майном сторін ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що було придбане ними в період шлюбу , судом не визнане.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін , положення закону, якими вони регулюються , дослідивши докази , якими сторони обґрунтували свої вимоги і заперечення , суд приходить до переконання про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 , оскільки , на думку суду, їм обраний не той спосіб захисту прав.

Керуючись ст.3, 10, 11, 60,61, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст..ст. 3, 60, 61, 63, 69,70 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Поділити сумісно нажите майно, виділити в натурі ОСОБА_1 телевізор "LG 47" , вартістю12800 грн.

ОСОБА_2 виділити в натурі: м"який куток , вартістю 6463 грн.; м'ясорубку "Zelmer", вартістю 777,90 грн.; пилосос "Rovena" вартістю770 грн.; прасувальну дошку, вартістю 738,7 грн.; міксер "Zelmer" 399,9 грн.; цифрову камеру (фотоапарат), вартістю 2400 грн., а всього на загальну суму 11549,50 грн.

Різницю в вартості часток в сумі 625,25 грн. стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн..

З урахуванням взаємних грошових вимог остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 381,65 грн.

В решті позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на майно: холодильник "Samsung", вартістю 3500 грн.;пральну машинку "LG", вартістю 2580 грн.; душовий бокс, сантехніку, меблі в ванну кімнату,вартістю 6500 грн.;стіл кухонний, стільці 4 шт., вартістю 3246 грн.; шафу - купе, вартістю 5500грн.; мякий куток, вартістю 6500 грн.; корпусні меблі, вартістю 5500грн.; штору та карниз ,вартістю 2104грн.;телевізор "LG 24", вартістю 3199 грн.;телевізор "LG 47",вартістю 12800грн.; люстру,вартістю 995 грн.; жалюзі вартістю 1165 грн., а всього на суму 53789 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 24 липня 2017 року.

Суддя Л.М. Труханова