Справа № 357/4602/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Антко О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 6 справу за позовом ОСОБА_1 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 09.02.2014 року помер ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 8,7199 га, яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 вона не має можливості, оскільки пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Про смерть ОСОБА_3 позивачка не знала, оскільки з 2009 року він переїхав проживати у іншу місцевість, не залишивши нової адреси. Крім того, з боку дружини останнього чинився супротив щодо їхнього спілкування, і вона всіляко перешкоджала цьому, забороняла йому спілкуватись та підтримувати звязок із позивачкою. Про відкриття спадщини вона дізналася лише зі спливом значного проміжку часу з повідомлення нотаріуса. Позивачка просила суд визначити для неї додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, який помер 09.02.2014 року, що був пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позов підтримали.

Представник відповідача Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду наданий лист про розгляд справи у відсутності представника відповідача, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти позову. ОСОБА_2 суду пояснила, що дійсно вважає пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою з поважних причин, оскільки, спадкодавець, її батько - ОСОБА_3, раптово, не повідомивши нікого змінив місце свого проживання. Повідомляти будь-кого про свою нову адресу, йому заборонила дружина, яка всіляко перешкоджала їхньому спілкуванні. Проти позову ОСОБА_2 заперечує з тих причин, що вважає сам заповіт недійсним, так як її батько був хворою людиною, і за станом здоровя не міг скласти заповіт на позивачку.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, третьої особи та її представника, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2014 року помер ОСОБА_3, місце смерті село Росоша, Теплицький район, Вінницька область, що стверджується копією свідоцтва про його смерть.

Судом встановлено, що 28.11.2008р. на імя позивачки ОСОБА_1 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_3 заповів - ОСОБА_7 все належне майно, яке належало до дня смерті спадкодавця, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилося. Однак, 19.04.2017р. позивачці було відмовлено державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину в установлений законом строк. Наведене стверджується копіями постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2017 року та спадкової справи після смерті ОСОБА_3

Також в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_3 Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області 08.07.2014 року заведено спадкову справу № 152/2014 на підставі заяви ОСОБА_9, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця, що вбачається з копії її заяви в матеріалах спадкової справи.

20.03.2007 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким заповів ОСОБА_9 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 8,7199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Узинської міської ради Білоцерківського району, та належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 798127, виданого Білоцерківською райдержадміністрацією 31.03.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, що стверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі за № 1273, та копією державного акта на право власності на земельну ділянку.

В матеріалах спадкової справи є заява дружини спадкодавця ОСОБА_11 від 08.07.2014 року про відмову від обовязкової частки у спадщині на користь її дочки ОСОБА_9.

Також судом встановлено, що третя особа ОСОБА_2, яка являється дочкою померлого ОСОБА_3, (про що свідчить копія свідоцтва про її народження та копія свідоцтва про одруження з ОСОБА_12) 10.03.2017 р. звернулася до державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3, але 10.03.2017 р. постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину в установлений законом строк, а тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з підстав поважності пропуску строку, оскільки вона не підтримувала звязки та відповідно не знала про смерть ОСОБА_3, а отже й не знала про відкриття спадщини після його смерті. 12.07.2017р. Білоцерківським міськрайоннийм судом Київської області винесено рішення про визначення ОСОБА_2 додаткового строку тривалістю два місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3, який помер 09.02.2014 р.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом прийняла ОСОБА_9

Але згідно матеріалів спадкової справи, 28.11.2008 року ОСОБА_3 склав новий заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів ОСОБА_1, заповіт посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2-459.

За положеннями ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Так, заповітом на імя ОСОБА_7 було скасовано попередній заповіт на імя ОСОБА_9.

Але, 06.08.2009 року від імені ОСОБА_3 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_13 посвідчено заповіт, згідно якого він заповів ОСОБА_14 земельні ділянки під № 147, що розташовані в місті Узині Білоцерківського району Київської області по вулиці Червоноармійській, цільове призначення яких будівництво та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, заповіт посвідчено в присутності 2-х свідків, підписано від імені ОСОБА_3 іншою особою, що стверджується копією цього заповіту, який зареєстровано в реєстрі за № 3882.

Отже, останнім заповітом скасовано попередній заповіт на імя ОСОБА_7 в частині тільки щодо земельних ділянок під № 147 по вулиці Червоноармійській в місті Узині Білоцерківського району.

ОСОБА_1 звернулася 19.04.2017р. до державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3, але постановою державного нотаріуса позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину в установлений законом строк.

За ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, як розяснено в цьому пункті вказаної Постанови Пленуму, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В п.23 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В ОСОБА_15 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

В постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15 висловлено правову позицію стосовно того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Більше того, Верховний суд України в цій же постанові від 4 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15 вказав, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в ст.ст. 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12).

Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вказаний строк для прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин, та пояснила, що з покійним ОСОБА_3 вона познайомилася в 2007 році в лікарні. Останній проходив курс лікування разом з її батьком. ОСОБА_3 ніхто не відвідував, він говорив, що одинокий, а тому позивачка допомагала йому, будучи вдячним за це, він і склав заповіт на її імя. Про смерть ОСОБА_3 позивачка не знала, оскільки з 2009 року він переїхав проживати у іншу місцевість, не залишивши нової адреси. Крім того, з боку дружини останнього чинився супротив щодо їхнього спілкування, яка всіляко перешкоджала цьому, заборонивши йому спілкуватись та підтримувати звязок із позивачкою, що і стало первопричиною відсутності відомостей про смерть спадкодавця та обєктивно стало на заваді подання нею заяви про прийняття спадщини, оскільки позивачка до останнього вважала його живим. Про відкриття спадщини вона дізналася лише зі спливом значного проміжку часу з повідомлення нотаріуса.

Ті обставини, що спадкодавець ОСОБА_3 не проживав в м. Узин з 2009 року, продавши будинок та виїхавши у невідомому напрямку, при цьому не залишивши нової адреси, підтвердила в судовому засіданні його донька третя особа по справі ОСОБА_2

Крім того, як на додаткові поважні причини пропуску строку на подання заяви, позивачка посилається на той факт, що на момент відкриття спадщини та протягом строку для подання заяви, вона все одно не змогла б звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки була змушена опікуватись своїм тяжкохворим батьком, який на той час сильно хворів, перебував у лікарні та потребував сторонньої допомоги. Дані обставини підтверджуються довідкою №145 від 21.07.2017 року виданої Узинською районною лікарнею, медичною карткою №17к від 13.10.2011 року на імя ОСОБА_16 та копією свідоцтва про смерть останнього, а також визнаються судом такими, що є поважними причинами, які повязані з обєктивними, істотними труднощами для позивачки на вчинення відповідних дій.

При вирішенні спору судом приймаються до уваги і ті обставини, що ОСОБА_3 10.05.2008 року переніс інфаркт головного мозку, наслідки правобічна геміплагія, моторна афазія, що стверджується копією виписки № 0881 з медичної карти амбулаторного хворого. Згідно копії довідки ЛКК за № 393, ОСОБА_3 переніс ГПМК ішемічний інсульт 10.05.2008 року, потребує стороннього догляду.

З наданих медичних документів вбачається, що за станом здоровя ОСОБА_3 дійсно міг не спілкуватися як із ОСОБА_1 так і з ОСОБА_2, чому також чинила перешкоди і його дружина, яка була проти будь-якого спілкування ОСОБА_3 як з позивачкою так і з третьою особою по справі. Дані обставини підтвердила в судовому засіданні і сама третя особа - ОСОБА_2, а також встановлені вони встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.06.2017 року, яке набрало законної сили.

А тому, проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визначити позивачці додатковий строк тривалістю два місяці, який є достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, оскільки позивачка пропустила цей строк з поважних причин, які повязані з обєктивними, істотними труднощами для неї на вчинення відповідних дій.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1223, 1254, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272, 1273 ЦК України , ст.ст. 10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 09 лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_17