АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3808/17 Головуючий 1 інст. - Зінченко Ю.Є.
Справа № 2-5585/11 Суддя доповідач : Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ЖБК «Радист», КП «Харківське міське БТІ», Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання дублікату довідки на квартиру недійсною, про визнання договору дарування квартири недійсним, про встановлення факту родинних відносин, про встановлення факту належності документу, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 13.04.1944 року. В 1969 році вони внесли перший пайовий внесок за трикімнатну кооперативну квартиру, а в 1970 році його батьку була надана кооперативна квартира АДРЕСА_1. В 1993 році вказана квартира на підставі довідки №431 від 22.03.1993 року зареєстрована в КП «Харківське міське БТІ». ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати - ОСОБА_6 Оскільки вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то його матері в ній належала 1/2 частка. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ні позивач, ні відповідач не зверталися, проте він фактично прийняв спадщину шляхом мешкання в даній квартирі. Після смерті матері спадкоємцями першої черги є його батько ОСОБА_7, позивач та відповідач ОСОБА_5 Оскільки відповідач не прийняла спадщину, то спадкоємцями після померлої матері є батько позивача та позивач. 11.02.2011 року помер батько позивача.

В травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про прийняття спадщини до 11-ї ХДНК, де виявилися розбіжності в написанні прізвища та по-батькові його та батька, в зв'язку з чим він був позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і йому було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Крім того позивач дізнався, що його батько за час життя оформив договір дарування спірної квартири на його сестру - відповідача ОСОБА_5 Вважає, що дублікат довідки від 22.03.1993 року відповідачем отриманий незаконно, оскільки в ньому є розбіжності з оригіналом, відповідач ввела їх батька в оману шляхом оформлення договору дарування на себе.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати дублікат довідки ЖБК «Радист», виданий 20.08.2004 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4640118 від 05.09.2004 року на ім'я ОСОБА_7 - недійсними, визнати договір дарування квартири на ім'я відповідача недійсним, встановити факт родинних відносин та визнати, що позивач є сином ОСОБА_8, померлого 11.02.2011 року, встановити факт належності довідки №431, виданої ЖБК «Радист» 22 березня 1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого Харківським міським бюро технічної інвентаризації за № 56407 від 29 березня 1993 року на ім'я ОСОБА_7 належними ОСОБА_8, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_7 на 3/8 частки вказаної квартири, а всього на 5/8 часток вказаної квартири.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали.

Представники третіх осіб до суду не з'явилися.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2013 року рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено факт родинних відносин та визнано ОСОБА_4 сином ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Встановлено факт належності довідки №431, виданої ЖБК «Радист» 22 березня 1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого КП «ХМБТІ» за №355407 29 березня 1993 року на ім'я ОСОБА_7 - ОСОБА_8 Визнано частково недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, посвідчений Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2004 року за реєстровим №5-2319. Визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 на ? частину квартири АДРЕСА_2. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року касаційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволені частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2013 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді, суд апеляційної інстанції виконав всі вказівки суду касаційної інстанції та 26.11.2013 року прийняв судове рішення про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року ухвала апеляційного суду Харківської області від 24.10.2012 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який не приймав участь у розгляді справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог ОСОБА_4

При цьому посилається на: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було враховано, що на момент смерті ОСОБА_6 його батько ОСОБА_4 постійно проживав з нею у будинку АДРЕСА_4 та фактично прийняв спадщину. Із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. До участі у справі ОСОБА_1 залучено не було. Вважає, що судом порушено житлове право його та його малолітніх дітей.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_4 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_3 була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, спадщину прийняв лише її чоловік - ОСОБА_7, який був зареєстрований у квартирі. Доказів на підтвердження, того, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері, позивач не надав. Підстави для визнання договору дарування недійсним, встановлення фактів належності документів та родинних відносин відсутні.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що батьки позивача - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з 1944 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

29 березня 1993 року КП «ХМБТІ» було видано реєстраційне посвідчення за реєстраційним №56407 про право власності на квартиру АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_9 на підставі довідки ЖБК «Радист» №431 від 22 березня 1993 року про повну сплату пайових внесків за вказану кооперативну квартиру.

Зазначена квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину спірної квартири.

Згідно ст.549 ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом ст.529 цього ж Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був

би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік померлої - ОСОБА_7 та діти - ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Згідно повідомлення Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 3 жовтня 2012 року після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право власності на спадщину не видавались.

На момент смерті ОСОБА_6 у спірній квартирі із спадкоємців був зареєстрований лише її чоловік ОСОБА_7, на його ім'я був оформлений особовий рахунок, впродовж шести місяців після смерті ОСОБА_6 він сплачував комунальні послуги.

Отже, ОСОБА_7 протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння ? частиною квартири, яка належала його покійній дружині ОСОБА_6, що згідно ст.549 ЦК України (1963 року) свідчить про прийняття ним спадщини.

Доказів того, що позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті матері, матеріали справи не містять.

Із копії паспорту ОСОБА_4 вбачається, що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 з 28 квітня 1976 року по 26 квітня 2012 року.

Доказів, які б свідчили про фактичне проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі у період з 12 червня по 12 грудня 2002 року, позивачем не надано. Комунальні послуги ОСОБА_4 не сплачував, спірне майно не утримував.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, який прийняв спадщину , був її чоловік - ОСОБА_9

З огляду на викладене, будучи єдиним власником спірної квартири, ОСОБА_9 правомірно висловив своє волевиявлення щодо відчуження цього майна на користь доньки - ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування від 15 грудня 2004 року, на підставі якого 6 січня 2005 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано ОСОБА_5 у КП «ХМБТІ».

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом порушені права апелянта та його дітей, які зареєстровані у АДРЕСА_7, оскільки до участі у справі він не залучався, є безпідставними.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963) року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був

би спадкоємцем.

Таким чином, зважаючи на те, що батько ОСОБА_1 і син померлої - ОСОБА_4, будучи живим не вчинив дії для прийняття спадщини, право власності на спадкове майно не набув, права його сина та онуків , які зареєстровані у квартирі, не можна вважати порушеними.

Довідка ЖБК «Радист» від 17 серпня 2011 року про склад сім'ї та осіб, які проживають у АДРЕСА_8 не містить відомостей про те, з якого часу і на підставі чого проживають перелічені у ній особи.

Посилання ОСОБА_1 на акт, складений мешканцями житлового будинку АДРЕСА_9 24 жовтня 2012 року, безпідставне, оскільки він до суду першої інстанції не надавався.

Безпідставним є і посилання в апеляційній скарзі на ст.1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосування ст.1268 ЦК України щодо встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини можливе лише у разі, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, чого позивачем доведено не було.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

З інших підстав, зокрема недійсності правочину та факту родинних відносин, рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді