Справа № 487/4662/16-ц
Провадження № 2/487/225/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.04.2017 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення сум за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить стягнути з відповідача 523627,19грн. боргу, звернувши стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 19.09.2012р. між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від неї у позику 260252,08грн. (еквівалент 32560 доларів США) із строком повернення до 19.09.2013р.; в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачу квартира АДРЕСА_1; свої зобовязання за договорами відповідач не виконала та її борг на даний час, з урахуванням індексу інфляції, відсотків від суми позики, склав 523627,19грн.

У судовому засіданні позивач, її представник були відсутні, надали заяву про підтримку позову і розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідач, у встановленому порядку повідомлявся про час і місце судового розгляду, до суду не зявився, на час розгляду справи причину неявки не повідомив.

За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.1046,1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а у разі відсутності такої домовленості розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України та вони виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На підставі стст.625,1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що 19.09.2012р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, згідно умов якого остання отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 260252,08грн. (еквівалент 32560 доларів США), зобовязалась їх повернути до 19.09.2013р., що підтверджується копією договору позики.

Для забезпечення належного виконання договору позики, також 19.09.2012р. між сторонами було укладено і нотаріально посвідчено іпотечний договір, згідно умов якого (розділ 1) відповідач ОСОБА_2 (іпотекодавець) передає в іпотеку, а позивач ОСОБА_1В.(іпотекодержатель) приймає в іпотеку і на умовах, визначених у іпотечному договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до п.3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором позики та/або цим договором, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 10 календарних днів.

Згідно п.4.2 іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеку свої вимоги у повному обсязі за згодою з іпотекодавцем на момент реалізації права іпотеки.

Згідно з п.6.2 іпотечного договору відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку" цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст.38 Закону України "Про іпотеку" продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за згодою сторін на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб'єктом оціночної діяльності, на що іпотекодавець дає згоду шляхом підписання цього договору.

За твердженням позивача, ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за договором позики не виконала, позичені кошти в обумовлені договором спосіб і строки не повернула.

Це також підтверджується і фактом надіслання позивачем письмової вимоги до відповідача про виконання зобов'язання протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. На теперішній час сума боргу відповідача ОСОБА_2 складає 523627,19грн, з них: сума боргу з врахуванням інфляції 497601,98грн (260252,08грн х 191,2%), 10% від простроченої суми позики 26025,21грн.

Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню зазначені суми.

Також, позивач предявила вимогу про визнання за нею права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язань за договором позики від 19.09.2012р.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, і передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 цього Закону.

За змістом ст.37 Закону та відповідно до роз'яснень, викладених у п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, слід прийняти до уваги умови договору, який передбачає прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання за згодою іпотекодавця, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу, є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 5236,27грн.

Керуючись ст.ст.212-215,226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.09.2012р. в сумі 523627,19грн та 5236,27грн судових витрат.

В решті вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути: переглянуте районним судом по заяві відповідача, поданій протягом 10 днів з дня отримання копії рішення; оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення чи з дня отримання копії рішення, - та набирає законної сили після закінчення зазначених строків, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова