Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/7984/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження №22-ц/778/2017/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Авто Лайф» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Авто Лайф», який згодом уточнила, про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів. В позові зазначила, що 31 жовтня 2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф» укладено договір фінансового лізингу №1567, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль Renault Logan MCV) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Під час укладення договору позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, порушено її права, як споживача, оскільки під час укладання застосовано нечесну підприємницьку діяльність - не було надано достатнього часу для прийняття свідомого рішення, що призвело до того, що в договорі зазначена інша ціна предмету лізингу ніж ОСОБА_3 бажала.

Оголошення про продаж автомобіля Renault Logan MCV за ціною 6395 доларів 35 центів США позивач побачила в інтернеті. Для оформлення договору купівлі-продажу звернулась до ТОВ «ЛК «Авто лайф». Представником відповідача їй було роз'яснено, що автомобіль Renault Logan MCV після підписання договору купівлі-продажу та сплати авансу у розмірі 33000 гривень, протягом місяця буде доставлений до м. Запоріжжя, де позивач зможе отримати його у власність, оплативши різницю між сплаченим авансом (33000 грн.) та повною вартістю автомобіля (6 395 доларів 35 центів США).

Наступного дня після підписання договору та сплати авансу, зі змісту договору, позивач зрозуміла, що ТОВ «ЛК «Авто лайф» ввів її в оману, оскільки дали підписати не договір купівлі-продажу, а договір фінансового лізингу і не за ціною зазначеною в оголошенні в інтернеті 6395 доларів 35 центів США, а за ціною 12790 доларів 70 центів США.

Крім того у абз. 1 п. 1.7 договору передбачено, що предмет лізингу, тобто автомобіль Renault Logan MCV, передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше тридцяти робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмету лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного Договору.

Вважає, що за умовами договору лізингодавець може сам створювати умови, які спонукатимуть лізингоодержувача розірвати договір, але при цьому лізингодавець отримає вигоду, а лізингоодержувач, добросовісно сплативши лізингові платежі і не отримавши транспортний засіб, втрачає 20% сплачених коштів та комісію за організацію угоди у розмірі 33000 (тридцять три тисячі) грн., що становить 10 % від вартості предмета лізингу, натомість за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець отримує вигоду штраф у розмірі 20% від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію угоди.

В разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмету лізингу з моменту укладання договору лізингу та на момент передачі предмета лізингу становила 3% від вартості предмету лізингу в момент його купівлі у продавця.

Зазначає, що договір фінансового лізингу підпадає під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору.

Вказує, що відповідно до рахунку, оплату 33000 грн. нею було проведено як авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №1567 від 31.10.2016 року. У договорі цей платіж значиться, як комісія за організацію угоди першочерговий одноразовий платіж (у розмірі 10% від вартості предмета лізингу), що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії. У договорі не обґрунтовано розмір платежу на рівні 10% від вартості предмету лізингу, що складає 33000 грн., як витрати, пов'язані з укладанням та обслуговуванням договору лізингу. Вважає, що розмір комісії за організацію угоди є не співмірним з фактичними затратами відповідача на проведення робіт з організації та підготовки укладення договору.

Передбачена договором комісія за послуги супроводження договору у розмірі 7% від вартості предмета лізингу є поняттям тотожним фактичному обслуговуванню, а відповідно лізингоодержувач двічі сплачує за одну й ту ж саму послугу.

Оспорюваним договором остаточно не визначено вартості предмета лізингу, не погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак до договору не додано.

Положення пункту 3.2.1 договору, яким передбачено, що лізингодавець з метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань, має право вимагати від лізингоодержувача надати, протягом тридцяти календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги, додаткові гарантії у вигляді договору поруки, є несправедливими. При укладанні договору поруки, поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. У випадку, коли предмет лізингу вже передано лізингоодержувачу, а останній не виконує вимогу, щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій визначених даним пунктом.

Перелічені умови договору фінансового лізингу вважає несправедливими в цілому і такими, що суперечать принципу добросовісності.

Зазначає, що при укладенні договору не було додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, що є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №1567 від 31.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф».

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф» на користь ОСОБА_3 33 000 грн., 2320 грн. витрат на правову допомогу та 1102,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (а.с.106-107; 109-110).

Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибула, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що рішення суду є законним, тому просить в задоволенні апеляційну скаргу залишити без задоволення. (а.с.101)

Представник відповідача не з'явився до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомив, будь - яких письмових клопотань від нього не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, не було нотаріально посвідчено, а також з того, що умови договору лізингу є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності договору.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання вказаного договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф» на користь позивача сплачених коштів в сумі 33000 грн.

Встановлено, що 31.10.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф» та ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу № 1567 (а.с. 6-13) .

Предметом договору лізингу за п. 1.1 договору є транспортний засіб марки Renault Logan MCV, комплектації Authentique, об'єм двигуна 1,6 літра, механічна КПП, привід 4х2.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу № 1567 від 31.10.2016 року визначена вартість предмета лізингу, яка складає 12790,70 доларів США, що за курсом долару США на дату підписання договору складає 330000 грн. (а.с. 17).

За умовами договору комісія за організацію угоди - це погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладання договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату; входить до складу обов'язкових платежів, який лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до отримання предмету лізингу (п. 9.1 договору).

Пунктом 8.5 договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізінгоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.6 ч.1 ст.7, ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Спірний договір фінансового лізингу є споживчим договором і до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

У пунктах 1.7, 4.1 договору сторони обумовили, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів, з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця: комісії за організацію угоди, авансового платежу за передачу предмета лізингу; в разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору.

На підставі п. 2.1 договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Відповідно до п. 2.2 договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Згідно з п. 8.1 договору, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що мають бути сплачені за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долару (обмінний курс долара США до української гривні) станом на дату, коли кожен платіж має бути сплачений. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватися в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату сплату платежу.

Пунктом 8.2 договору визначено вартість предмету лізингу в розмірі 12 790,70 доларів США, що на дату укладання договору становить 330 000,00грн.

Всі планові платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку № 3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (п. 8.5 договору).

Статтею 10 договору встановлений порядок сплати лізингових періодичних платежів, які закріплені відповідними формулами та визначені в додатку № 3 до договору.

У статті 12 договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 12.1 договору, у разі розірвання договору лізингоодержувачем поверненню підлягає 60 % сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію угоди в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до квитанції № ПН973 від 01.11.2016 року ОСОБА_3 на виконання умов спірного договору сплатила 33 000 грн. Призначенням платежу зазначено: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 1567 від 31.10.2016 року. (а.с. 14)

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, пред'явлені вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорюваний договір містить ряд несправедливих умов, які суперечать ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» та є свідченням здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема стосовно сплати ним комісії за організацію (перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення цього договору) та авансу ціни предмету лізингу, які виходять за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг», можливості зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем (п. 9.4 договору).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною.

У відповідності з ч.ч. 1, 2, п.п. 4, 7, 10 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття» несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Пунктом 12.3 договору встановлено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання в розмірі 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Зокрема, відповідно до п. 12.6 договору максимальний термін повернення грошових коштів згідно з 12.1 становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувачу про розірвання договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти, проте відповідальність лізингодавця за прострочення повернення грошових коштів договором не передбачена.

Отже, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про включення відповідачем у договорі несправедливих умов.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли заміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимог споживача договір може бути визнано недійсним у цілому ( ч. ч. 5.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В силу ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року , укладеного між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують укладенню договору, зокрема, відносно предмету лізингу та відносно відповідальності за договором, які є несправедливими для нього, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов'язання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не несе, а лізингоодержувачу при розірванні договору фінансового лізингу за умови невиконання своїх зобов'язань лізингодавцем не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і в цьому разі всупереч принципу добросовісності договору наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Встановлено, що договір фінансового лізингу № 1567 від 31.10.2016 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф» та ОСОБА_3, нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.. 628 ЦК України.

Згідно ст..799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 квітня 2014 року № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, від 02.03.2016 року № 6-3090цс15.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що спірний договір фінансового лізингу № 1567 від 31.10.2016 суперечить положенням вищевказаних норм Закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч. ст. 215 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу в розмірі 33000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі ст. 82, 88 ЦПК України з ТОВ «ЛК «Авто лайф» підлягає стягненню на користь держави раніше відстрочений судовий збір в сумі 1212,64 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф» 1212,64 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова