Справа № 2/303/2231/17
Р І Ш Е Н Н Я

26 жовтня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Галас Л. В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача 2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Державна реєстраційна служба Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області, ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» про скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння застосувавши умови двосторонньої реституції, скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння, що проведена на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2011 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог Державна реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на домоволодіння у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, реєстраційний номер 6200409, яка проведена на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду № 2-165/09/ від 23.10.2009 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 31.10.2011 року у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 застосувавши умови двосторонньої реституції,;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на домоволодіння у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, реєстраційний номер 6200409, яка проведена на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2011 року.

Позов мотивує тим, що вона та ОСОБА_5 були співвласниками домоволодіння розташованого в с. В. Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району Закарпатської області по 1/3 частини та 2/3 частини відповідно. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.10.2009 року, у цивільній справі № 2-165/09 позов ОСОБА_5 було задоволено та останню зобовязано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/3 частини будинковолодіння, що знаходиться у с. В Лучки, вул. Мічуріна, Мукачівського району, Закарпатської області у розмірі 79 188,30 гривень. 15.02.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2010 року скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Кінцеве рішення у зазначеній справі було прийняте 18.07.2012 року відмовою ОСОБА_5 від позовних вимог, через те що ОСОБА_6 вже не володіла правом власності на спірний будинок через відчуження такого третій особі. На підставі незаконного рішення суду від 23.10.2009 року ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на її частку спірного будинку, а саме посвідчено за нею 1/3 частки у власності на будинок та остання на підставі незаконного рішення суду отримала право власності щодо всього домоволодіння. В подальшому 31.10.2011 року на підставі договору купівлі-продажу останньою було відчужено ціле домоволодіння ОСОБА_4 за 214953 грн., у тому числі 1/3 частку, що належала їй на праві власності і вибула її володіння на підставі незаконного рішення суду поза її волею. Після цього, ОСОБА_4 з використанням вказаного договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на 1/1 домоволодіння. Враховуючи наведене рішення, на підставі якого ОСОБА_5 отримала власність 1/3 спірного нерухомого майна, що є предметом оскаржуваного договору, на сьогоднішній день є скасованим, правові підстави, відповідно до яких відповідач набув право відчужувати спірний обєкт нерухомості і її частку власності, відпала та інші, що б надавали право ОСОБА_5 розпорядитися спірним майном були відсутні на час його відчуження та на даний час відсутні також. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення позбавляє її права власності на 1/3 домоволодіння її право власності підлягає відновленню з моменту видачі свідоцтва про право власності на цю частку 25.06.2007 року, дія якого припинена на підставі незаконного рішення суду. Після скасування незаконного рішення суду вона звернулася з позовом про витребування її власності з чужого незаконного володіння. Рішення суду від 18.06.2013 року позов задоволено частково, витребувано 1/3 будинку у с.В.Лучки, вул. Мічуріна та відмовлено у переведені права покупця і одночасно задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про призначення грошової компенсації вартості 1/3 будинку. Рішенням апеляційного суду від 24.07.2013 року її позов задоволено частково, а саме - витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/3 частину домоволодіння у с.В.Лучки, вул. Мічуріна 27, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову, тобто судом апеляційної інстанції задоволено її віндикаційний позов. У судовому засіданні та під час судового розгляду спору її право власності на 1/3 домоволодіння було визнане ОСОБА_5, якою спірний будинок був відчужений проти її волі набувачу ОСОБА_4, який власність на частину домоволодіння не заперечував та який просив суд присудити компенсацію 1/3 частки у грошовому розмірі. При цьому, судом правильно було враховано, що своєю часткою вона (позивач) володіє на підставі свідоцтва від 25.06.2007 року № 1659 та таке право у неї виникло на підставі рішення суду від 03.08.2005 року та заповіту від 09.10.2003 року, а тому майно протиправно проти її волі вибуло з її (позивача) володіння. Туму вважає, що наявні достатньо підстав для вирішення судом питання про переведення на неї права переважної купівлі частини будинку, можливості реалізації якого вона була позбавлена проти своєї волі, внаслідок прийняття незаконних рішень судом першої інстанції від 23.09.2009 р. та судом апеляційгної інстанції 28.04.2010 року. Вважає, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на 1/3 спірного домоволодіння та 1/1 частки ОСОБА_4 на домоволодіння, - відновить її порушені права, як власника 1/3 спірного домоволодіння.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали повністю з мотивів наведених у позові, просили їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав на 1/3 частину спірного домоволодіння, який не призведе до фактичного відновлення її прав, при цьому порушить права добросовісного набувача ОСОБА_4 При цьому зауважив, що на момент звернення позивачки з позовом до його довірительки ОСОБА_5, тобто станом на 07.07.2015 року, така згідно не має жодного встановленого законом правового відношення до спірного домоволодіння, оскільки одноосібним власником домоволодіння у с.В.Лучки, вул. Мічуріна 27 є відповідач ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України про всі судові засідання у справі, заяви про відкладення справи чи про розгляд справи у його відсутності не подав.

Треті сторіни у справі, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України про всі судові засідання у справі, про причине неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх у сукупності, враховуючи Ухвалу ВССУ від 14.06.20017 року у даній справі, суд приходить до наступного:

Позивач, ОСОБА_1, станом на 07.07.2015 року - день звернення з даним позовом, згідно Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.06.2013 року, яке змінене Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2013 року є власником 1/3 частки спірного домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району Закарпатської області, яку витребувано від ОСОБА_4 на її користь. (а.с. 100-103 т.1)

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на час виникнення спірних відносин регулювався Законом Українени Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції станом на 15 грудня 2009 року; далі Закон № 1952-ІV) та Тимчасовим положенням.

Згідно з абзацом другим статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі Реєстр прав) містить дані про зареєстровані речові права, їх обмеження, субєктів речових прав, обєкти нерухомого майна, відомості про осіб, в інтересах яких вчинено обмеження речового права, копії документів про правочини, на підставі яких проведено реєстрацію прав, обмежень цих прав.

Згідно з вимогами частини другої статті 17 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться, зокрема, за наявності даних технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, речові права стосовно яких підлягають реєстрації.

У разі реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, дані стосовно нерухомого майна, в тому числі його технічні характеристики, право щодо якого реєструється, вже містяться у Реєстрі прав.

Наведене свідчить, що проведення поточної технічної інвентаризації нерухомого майна у разі реєстрації переходу права власності відповідно до Закону № 1952-ІV та Тимчасового положення є обовязковою за умови встановлення обставин щодо змін у його технічному стані.

Судом встановлено, що на час звернення з позовом та на момент розгляду позову судом, право власності на домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району Закарпатської області, згідно ОСОБА_7 про державну реєстрацію прав від 03.11.2011 року, зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4 вцілому на підставі договору купів-продажу від 31.10.2011 року.(а.с.12 т.1).

Таким чином, вимога позивача ОСОБА_1 скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на домоволодіння у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, реєстраційний номер 6200409, яка проведена на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду № 2-165/09/ від 23.10.2009 року, - не узгоджується з положеннями Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції станом на 15 грудня 2009 року; далі Закон № 1952-ІV) та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), і жодним чином не вплине на відновлення прав позивача ОСОБА_1 на 1/3 частку домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району Закарпатської області.

Судом встановлено, що станом на 26.06.2007 року, власником 1/3 частини домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.06.2007 року була позивач ОСОБА_1 (а.с. 9 т.1.).

Станом на 08.05.2010 року, власником 1/3 частини домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району, на підставі рішення суду від 23.10.2009 року була відповідач ОСОБА_5 (а.с. 9 т.1.).

31.10.2011 року, ОСОБА_5 будучи одноосібним власником цілого домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району (2/3 частки набула на підставі свідоцтва про спадщину за законом та 1/3 частку за рішенням суду), відчужила належне їй майно ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу домоволодіння у встановленому законом порядку (а.с4-6 т.1).

Чинна на сьогодні редакція ст. 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, у тому числі жилого будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України такий договір вважається укладеним з моменту державної реєстрації.

Твердження позивача ОСОБА_1 та її представника про те, що ОСОБА_5 при відчуження спірного домоволодіння, порушено, передбачене ст. 362 ЦК України її переважне право співвласника на купівлю частки у праві спільної часткової власності, не узгоджується з матеріалами справи. Оскільки, на момент укладення договору купівлі-продажу домоволодіння від 31.10.2011 року, - ОСОБА_5 була зареєстрована та являлася єдиним власником домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району, а тому і не мала обовязку письмово повідомляти позивача (бувшу власницю 1/3 частки) про відчуження нерухомого майна.

У ч. 4 ст. 362 ЦК України законодавець передбачив єдиний спосіб захисту порушеного переважного права купівлі частки предявлення співвласником, право якого порушено, позову про переведення на нього прав та обовязків покупця з одночасним внесенням на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець. Договір купівлі-продажу частки, незалежно від того, укладений він з порушенням переважного права, чи ні, є дійсним. Учасник спільної власності, що хоче скористатися своїм переважним правом, повинен приймати договір у цілому, зі всіма його умовами.

Таким чином, вимога позивача ОСОБА_1 - визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 31.10.2011 року у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 застосувавши умови двосторонньої реституції, - не узгоджується з ч.4 ст.362 ЦК України та з положеннями ст 1212 ЦК України, в частині застосування двосторонньої реституції.

З цього приводу, Верховний Суд України у постанові від 11 грудня 2012 року по справі № 3-65гс12 зазначив наступне: «виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача».

Вимога позивача ОСОБА_1 - скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на домоволодіння у с. В.Лучки, вул. Мічуріна, 27 Мукачівського району, реєстраційний номер 6200409, яка проведена на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2011 року, - є неправильно обраним ОСОБА_1 способом захисту свого права власності, бо порушить право власності відповідача ОСОБА_4 на належну йому 2/3 частки домоволодіння № 27 по вул. Мічуріна в с. Великі Лучки, Мукачівського району, яка рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2013 року залишена у власності ОСОБА_4. Крім того, позивач ОСОБА_1 повязала цю вимогу з попередньою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.10.2011 року.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. № 703. Згідно з п. 27 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, з реєстрацією права власності на нерухоме майно на підставі судового рішення проблем не виникає.

Відтак, Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2013 року, яким змінено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, - захищено право власності позивача ОСОБА_1 на 1/3 належного їй домоволодіння, а саме - витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/3 частину домоволодіння у с. В.Лучки, вул. Мічуріна 27, що належить їй згідно ОСОБА_7 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину/1659/ від 25.06.2007 року (а.с.9 т.1), що набрало законної сили, є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про реєстрацію такого права.

Статтею 16 ЦК України визначено 10 способів захисту прав та інтересів: п.4 ч.2 вказаної статті Закону у спосіб - відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто, повернення власнику майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов - ст. 387 ЦК).

Пункт 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визнає право на доступ до правосуддя. Це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру порушення, яке мало місце.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись: ст.ст.10,60,208,209,212-218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 362 ЦК України, Постановою ВСУ від 10.10.2012 року № 6-106цс12, п.26 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Лист ВСУ від 01.07.13 року « аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Державна реєстраційна служба Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області, ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» про скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння застосувавши умови двосторонньої реституції, скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння, що проведена на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2011 року, в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.