Номер провадження: 22-ц/785/5309/17
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року у цивільній справі за скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова Олександра Георгійовича, сторона виконавчого провадження - ОСОБА_5, про визнання дій незаконними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

встановила:

19 листопада 2014 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Київська РА ОМР) звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - ВДВС ОМУЮ) Полякова О.Г. та просила визнати незаконними дії та скасувати постанову від 27 червня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за № 42240521, посилаючись на те, що при проведенні виконавчих дій були допущені грубі порушення, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, не дивлячись на те, що рішення суду не виконано.

Представник Київського ВДВС ОМУЮ заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем проведені усі можливі дії з виконання рішення суду, у зв'язку з чим виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року скарга Київської РА ОМР на дії старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ Полякова О.Г. була задоволена.

В апеляційній скарзі другий Київський ВДВС ОМУЮ просить скасувати вищевказану ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні скарги Київської РА ОМР на дії старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ Полякова О.Г. відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому, колегія суддів враховує, що сторона виконавчого провадження ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання в порядку, передбаченому абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем проживання, не проживає (т.4, а.с.114-117, 120,122).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2012 року, в частині задоволення позовних вимог Київської РА ОМР до ОСОБА_5 про зобов'язання її демонтувати за власний рахунок самочинно встановлений металевий гараж, що розташований на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1, не виконано, а тому у старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ не було підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2012 року позовні вимоги Київської РА ОМР були задоволені. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 демонтувати за власний рахунок самочинно встановлені металеві гаражі, що розташовані на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою старшого державного виконавця другого Київського ВДВС ОМУЮ Полякова О.Г. від 05 лютого 2014 року було відкрито виконавче провадження за № 42240521 щодо примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2012 pоку, згідно виконавчого листа за № 2-6419/11 (т.2, а.с.22).

З акту від 20 травня 2014 року вбачається, що державний виконавець просто залишив постанову про відкриття виконавчого провадження якомусь мешканцю квартири АДРЕСА_1, для передачі боржникові.

02 червня 2014 року державним виконавцем перевірено стан виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2012 року та встановлено, що боржником воно не виконано.

02 червня 2014 року старшим державним виконавцем другого Київського ВДВС ОМУЮ Поляковим О.Г. винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 170 грн.

10 червня 2014 року державним виконавцем повторно здійснено перевірку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2012 року та встановлено, що боржником рішення не виконано, у зв'язку з чим старшим державним виконавцем другого Київського ВДВС ОМУЮ Поляковим О.Г. винесено постанову про повторне накладення на боржника штрафу у розмірі 340 грн.

27 червня 2014 року старшим державним виконавцем другого Київського ВДВС ОМУЮ Поляковим О.Г. направлено подання до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про притягнення боржника ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

В той же день, 27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа за № 2-6419/11, виданого Київським районним судом міста Одеси 04 квітня 2013 року (т.4, а.с.27).

У відповідності до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання (ст.7 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно вимог, передбачених ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно, до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем було направлено сторонам виконавчого провадження винесені ним постанови.

Крім того, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 Закону.

За змістом ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф, відповідно до ст. 89 цього Закону, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам, для притягнення боржника до відповідальності, згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Однак, зазначені дії стосуються виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утримуватися від їх вчинення.

Проте, в даному випадку державним виконавцем проведено дії лише щодо накладення на боржника штрафу та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.11, ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право здійснювати ряд інших дій, про які обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, з метою недопущення у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У зв'язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що в даному випадку можливість здійснення виконавчих дій без участі боржника обумовлена тим, що виконанню підлягає демонтування, за власний рахунок боржника самочинно встановленого металевого гаражу, що розташований на земельній ділянці житлового будинку АДРЕСА_1, тобто, проведення дій, які можуть потребувати спеціальних знань в галузі будівництва, залучення спеціалістів, а не лише безпосередньої присутності боржника, який, ймовірно, спеціальними знаннями для проведення будівельної діяльності не володіє.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого і правильного висновку про те, що державним виконавцем не було проведено усіх дій, необхідних для виконання рішення суду, у зв'язку з чим постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко