У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_6 про встановлення нікчемності правочину за касаційною скаргою ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у іншому провадженні ОСОБА_6 просить стягнути з ПАТ «КБ «Хрещатик» кошти за договором банківського вкладу.

Проте договір банківського вкладу «Оберіг» від 6 липня 2012 року № 645/2012-222 сторонами не укладався та відсутній у банку. Рахунок № НОМЕР_1, вказаний у примірнику договору, наданого відповідачем, у банку не відкривався, зобов'язання за вказаним договором на балансі банку не обліковуються, представник банку, який підписав вказаний договір, не був уповноважений на вчинення вказаних дій.

З урахуванням вказаного позивач просив встановити нікчемність договору банківського вкладу «Оберіг» № 645/2012-222 у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (3 місяці) від 6 липня 2012 року, сторонами якого є ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_6

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 8 червня 2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено.

Встановлено нікчемність договору банківського вкладу «Оберіг» № 645/2012-222 у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (3 місяці) від 6 липня 2012 року, що був укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_6

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, від імені якого діє представник ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

Скасовуючи рішення суду першої та задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик», суд апеляційної інстанції виходив із того, що наданою ПАТ «КБ «Хрещатик» довідкою № 2273 від 4 травня 2017 року підтверджено, що на ім'я ОСОБА_6 банком депозитні рахунки не відкривались, договір банківського вкладу «Оберіг» № 645/2012-222 та інші депозитні договори з вказаною особою в банку на обліку не перебувають, будь-які документи, пов'язані з такими депозитними договорами, зокрема, касові документи про внесення коштів, ОСОБА_6 не видавали, рахунок № НОМЕР_2 на балансі ПАТ «КБ «Хрещатик» не обліковується.

Проте погодитися із такими висновком апеляційного суду не можна, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 6 липня 2012 року ПАТ «КБ «Хрещатик», від імені якого діяла заступник директора Київського регіонального відділення Тисовська Н.І., та ОСОБА_6 підписали договір № 645/2012-222 банківського вкладу «Оберіг» в доларах CШA із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (3 місяці).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що банк приймає грошові кошти вкладника, у подальшому «вклад», на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3, що відкривається банком на його ім'я, у сумі 100 000 доларів США на термін з 6 липня 2012 року по 6 жовтня 2012 року. Кошти, прийняті у післяопераційний час, святкові, неробочі або вихідні дні, зараховуються на вкладний рахунок на наступний робочий день. Термін вкладу відраховується з дня зарахування коштів на вкладний рахунок. Пунктом 1.2 договору процентна ставка встановлена у розмірі 25% річних.

Частина перша ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину визначає недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 цієї статті).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч. 2 ст. 1059 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом з тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів, уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337), після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. п. 1.8, 1.10 Інструкції № 492, п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 дозволяє дійти такого висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 27 січня 2015 року у справі № 6-1045цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Нікчемність договору банківського вкладу, сторонами якого є позивач та відповідач, банк обґрунтовував відсутністю документу про перерахунок грошей на депозитний рахунок, який у банку не обліковується, та відсутністю відповідних повноважень у особи, яка підписала договір.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України).

У порушення наведених нормативних актів, вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а також вимог ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ «КБ «Хрещатик» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між банком та ОСОБА_6 не укладався зазначений договір банківського вкладу, особа, яка діяла від імені банку, відповідних повноважень не мала, не відкривався рахунок за цим договором і не надходили грошові кошти до банку. Визначених законом підстав для звільнення позивача від доказування не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» про встановлення нікчемності правочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасував рішення суду першої інстанції, не розмежував підстави нікчемності відповідного правочину, підстави його недійсності та неукладення.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 червня 2017 року скасувати, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова