АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3893/17 Справа № 205/3878/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Петешенкової М.Ю.

Суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

При секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2015 року о 17.15 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трофімових в районі будинку № 4, скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який стояв попереду на його смузі руху чим, порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Винним у скоєному ДТП визнаний ОСОБА_2 За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, позивачу як власнику транспортного засобу завдано майнову шкоду, що полягає у витратах, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. З урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 175 191, 36 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 175 191, 36 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та судові витрати у розмірі 1 751, 91 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 червня 2015 року о 17.15 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трофімових в районі будинку № 4, скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який стояв попереду на його смузі руху чим, порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі пошкодженні, водії отримали тілесні ушкодження.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєному ДТП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв»язку із збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.8-10).

ОСОБА_3 є власником автомобіля НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу КХС №755100 (а.с. 6).

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №90/15А від 08 липня 2015 року автомобілю позивача ОСОБА_3 спричинено шкоду на сумку, яка станом на 08 липня 2015 року склала 82 243,30 грн. (а.с. 19).

У зв'язку з тим, що на час розгляду справи зросли ціни на майно та роботи, необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля, позивачем надано до суду повторний висновок №167/16А від 31 жовтня 2016 року про оцінку шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_2, згідно з яким розмір збитків визначено у розмірі 174 191, 36 грн. (а.с. 139-153).

Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Установивши наведені обставини справи, суд першої інстанції правильно вважав, що факт настання шкоди, неправомірність дій водія автомобіля НОМЕР_1 та причинний зв'язок між ними доведений.

За загальним правилом, закріпленим в ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють. Врахував, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У зв'язку із тим, що час розгляду справи пошкоджений автомобіль не був відремонтований, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення матеріального збитку у розмірі 175 191,36 грн., саме з винуватця ДТП - ОСОБА_2, на підставі висновку автотоварознавчого дослідження №167/16А від 31 жовтня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необґрунтованість постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року у справі № 33/774/598/15 та відсутність його вини у скоєнні ДТП з посиланням на те, що суд належним чином не дослідив висновок авто-технічної експертизи №3872-15 від 03.09.2015р. та висновок авто-технічного експертного дослідження №4057-15 від 22.08.2016р., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, у вказаній постанові суд дав оцінку відповідним висновкам експерта.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що він є неналежним відповідачем по справі, є необґрунтованими та спростовуються висновком щодо застосування норм права викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров