Справа № 755/529/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

представника позивача Кузьменкова М.М.

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 21 квітня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4 по бул. Д.Народів в м. Києві не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7, який від удару відкинуло на автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8 05 вересня 2016 року постановою Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки «Порше» д/н НОМЕР_1 застраховано згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 054-а/15/УРП від 02 червня 2015 року в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Юнівес". 22 квітня 2016 року позивачем здійснено страхове відшкодування у розмірі 72614,95 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4 застрахована за Полісом № АІ/8034453 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у Приватному акціонерному товаристві «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». 18 жовтня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 41 143,21 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 471,74 грн.

20 квітня 2017 року ухвалою суду залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що автомобіль марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4, яким керував третя особа, належить на праві власності відповідачу. Оскільки відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, то завдана шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідач розпорядилась своїм майном, передав автомобіль в користування третій особі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав письмові пояснення, в яких зазначено, що 21 квітня 2016 року третя особа ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4, який належить на праві власності відповідачу, а тому оскільки з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, саме він повинен відшкодовувати матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи.

02 червня 2015 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту програма «Оптима» № 054-а/15/УРП, відповідно до умов якого був застрахований транспортний засіб «Porsche Cayenne» д/н НОМЕР_1 (а.с. 3-10, 11-12).

22 квітня 2016 року ОСОБА_7 подав до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка відбулася 21 квітня 2016 року (а.с.13-14).

22 квітня 2016 року ОСОБА_7 подано до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.45).

Згідно звіту № 070616-2 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу власнику автомобіля НОМЕР_1 від 07 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту становить у розмірі 72 614,95 грн., вартість матеріального збитку становить у розмірі 42 116,67 грн. (а.с.23-43).

Згідно страхового акту № А-2236/УРП від 07 червня 2016 року прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 72 614,95 грн. (а.с. 46). Відповідно до страхового акту № А-2236/УРП від 07 червня 2016 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 72 614,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 230 від 08 червня 2016 року (а.с. 47).

15 листопада 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 31 471,74 грн. (а.с. 51-52).

Позивач просив про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача ОСОБА_3, яка є власником автомобіля НОМЕР_4 у розмірі 31 471,74 грн.

Представник відповідача заперечував проти стягнення з відповідача матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки 21 квітня 2016 року саме третя особа ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4, який належить на праві власності відповідачу, а тому оскільки з вини третьої особи сталася дорожньо-транспортна пригода, саме він повинен відшкодовувати матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України у справі № 6-2587цс15 від 23 грудня 2015 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно абз. 1, 2 п. 6 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Так, пункт 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Судом встановлено, що 21 квітня 2016 року по бул. Д.Народів в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес» д/н НОМЕР_4 під керуванням третьої особи ОСОБА_4, автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 19-20). 05 вересня 2016 року постановою Печерського районного суду міста Києва третю особу ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.21-22).

22 липня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8034453, відповідно до умов якого був застрахований транспортний засіб «Мерседес» д/н НОМЕР_4 (а.с. 48).

06 липня 2016 року позивачем на адресу Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направлено претензію № 459-21/16 про здійснення страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" у розмірі 22 158,09 грн. (а.с.49-50).

Позивачем не доведено вини відповідача у завданні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу.

Як убачається з матеріалів справи між ОСОБА_3 та Адвокатським обєднанням «Київ-Лекс» укладено договір про надання правової допомоги № 07-17 (а.с. 89-90, 98),

За вказаним договором ОСОБА_3 замовила у Адвокатського обєднання «Київ-Лекс» надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях.

Вартість витрат на правову допомогу, відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 24 лютого 2017 року становить у розмірі 3 200,00 грн. (а.с.100), відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 07 червня 2017 року становить у розмірі 1920,00 грн. (а.с.169), та відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 29 листопада 2017 року становить у розмірі 1280,00 грн. (а.с.215)

Зазначені витрати відповідач підтверджує квитанцією № N1BL751404 від 24 лютого 2017 року (а.с.99), квитанцією № 0.0.782963841.1 від 12 червня 2017 року (а.с.168), та квитанцією № N180Р54513 від 29 листопада 2017 року (а.с. 214).

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 90 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно п. 48 вищезазначеної постанови, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

На підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" передбачено наступний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01 січня 2017 року - 1 600 грн. 00 коп.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення витрат у зв'язку з оплатою правової допомоги підлягають задоволенню частково, виходячи з такого.

При визначенні розміру витрат з оплати правової допомоги суд приймає до уваги участь представника позивача у судових засіданнях 14 вересня 2017 року впродовж 0 год. 50 хв., 30 листопада 2017 року - 0 год. 17 хв. (а.с. 181-183).

З урахування наведеного, з 01 січня 2017 року 40% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи складає 640 грн. 00 коп., за участь у судових засіданнях у 2017 році впродовж 01 год. 07 хв. (640 грн. х 1 год. + (07 хв. х 640 грн. : 60) оплата правової допомоги складає 715,00 грн.

Крім того, підлягають врахуванню такі юридичні послуги: ознайомлення з матеріалами справи та підготовка заперечень тривалістю 2 год. 45 хв. вартістю 1725,00 грн.(а.с.32).

Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає можливим зменшити розмір витрат з оплати правової допомоги, що підлягають задоволенню до 2 440,00 грн.

Не підлягають задоволенню вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат по оплаті комісії за сплату правової допомоги у розмірі 97,60 грн. (а.с. 99, 168, 214)та по оплаті нотаріальних дій у розмірі 400,00 грн. (а.с.101), оскільки вони не належать до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи.

Керуючись ст. 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", п.п. 47, 48 постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», п.п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 2 240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Є. Арапіна