УХВАЛА

22 грудня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним іпотечного договору , суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 26.02.2008 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з однієї сторони та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» з другої сторони, відповідно до умов якого предметом іпотеки є чотирикімнатна квартира загальною площею 111,0 кв.м., житловою площею 70,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо 2/3 частини квартири, загальною площею 111,0 кв.м., житловою площею 70,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

В обґрунтування вимог заяви позивач вказує, що для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем не потрібне рішення суду або згода власника. У той же час , дізнавшись про подання ОСОБА_1 позову про визнання недійсним іпотечного договору від 26.02.2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» з метою ускладнення ефективного захисту прав позивача та з корисливою метою може здійснити звернення на предмет іпотеки та зареєструвати за собою право власності на нього або скористатись правом продати предмет іпотеки від свого імені будь-якій особі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_3, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що ця заява не підлягає задоволенню, оскільки є недоведеною та обґрунтовується припущеннями, так як відповідно до вимог чинного законодавства України право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає лише за наявності певних обставин, проте позовна заява та/або заява про забезпечення позову не містять будь-якої інформації стосовно того, що на сьогоднішній часу банка виникло право звернення на предмет іпотеки за оспорюваним договором.

Таким чином, позивач не надала суду будь-яких доказів про те, що під час розгляду даної справи відповідач може здійснити звернення на предмет іпотеки та зареєструвати за собою право власності на нього або скористатись правом продати предмет іпотеки від свого імені будь-якій особі

Керуючись ст. ст. 149 -153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову її позову до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали..

Суддя Н.А. Ільченко