04.08.2017 227/1721/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої судді Мацишин Л.С.

при секретарі Верній М.Г.

розглянувши у відкриому судовому засіданні в залі суду в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 02 серпня 1999 року по 10 серпня 2016 року працював респіраторником 5-го розряду 1-го взводу 10-го воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України в м. Мирноград Донецької області. Був звільнений з загону після аварії, яка сталась 27 жовтня 2015 року на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», як зазначено в трудовій книжці: «звільнений за ініціативою власника у звязку з повною невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, яке перешкоджає виконанню роботи, згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України». 27 жовтня 2015 року він за завданням керівництва гірничорятувального загону виконував рятувальні роботи в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з ліквідації аварії, яка сталася на даному підприємстві. Під час ліквідації аварії стався вибух, в результаті якого він та інші співробітники загону отримали численні травми. За результатами цього був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 №11 від 29 квітня 2016 року та акт проведення розслідування групового нещасного випадку за формою Н-5 від 29 квітня 2016 року. Після отримання травм був госпіталізований в опікове відділення Краматорської міської лікарні №3, де проходив тривале лікування. Після проведення лікування був направлений на огляд в обласну МСЕК. За результатами огляду було встановлена ІІІ група інвалідності з втратою професійної працездатності 40%. Згідно акту Н-1 причиною нещасного випадку є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів). В наслідок отриманої травми йому було заподіяна моральна шкода, яка проявляється у фізичному болі, фізичних і душевних стражданнях. Ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих прав , а саме право на охорону здоровя та безпечну працю. Була порушена нормальна його життєдіяльність, тривалий час знаходився на лікуванні. У нього порушився сон, постійно відчуває болі в голові і в усьому тілі, не може тривалий час ходити та сидіти. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50000,00 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи. Звернувся в суд з заявою в якій просить розглядати справ без участі позивача, у присутності представника ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_3 також в судове засідання не зявився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заявлені позивачем вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону до зали суду не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Відповідно до п.п.1.1., 1.2. положення про ОСОБА_2 воєнізований гірничорятувальний загін, яке затверджене Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 03 листопада 2014 року № 772( яке діяло на момент настання нещасного випадку)( надалі - Положення) 10 ВГРЗ є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (далі - ДВГРС) та входить до складу ДВГРС, яка належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі Уповноважений орган управління). 10 ВГРЗ є державною спеціалізованою (воєнізованою) аварійно-рятувальною службою, яка здійснює в установленому порядку гірничорятувальне обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. Згідно п. 2.1. Положення основними завданнями 10 ВГРЗ на підприємствах, які обслуговуються, є: проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та захисту від них працівників і підприємств. Відповідно до п. 2.2. Положення основними функціями 10 ВГРЗ є: ліквідація особливо небезпечних проявів надзвичайних ситуацій в умовах підвищених температур, задимленості, загазованості, загрози вибухів, обвалів, зсувів, затоплень, інших небезпечних проявів. Так 27.10.2015 року о 17 год. 55 хв. стався нещасний випадок у вентиляційному хідку першої західної лави заскидової частини пл. l3 горизонту 845 метрів ДП «ВК «Краснолиманська» в результаті вибуху метаноповітряної суміші в ізольованому виробленому просторі відпрацьованої першої західної лави заскидової частини пл. l3. За результатами розслідування були складені Акт про проведення розслідування( спеціального розслідування) групового нещасного випадку( аварії), що стався за формою Н-5 від 29.04.2016 року та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 29.04.2016 року, відповідно до яких позивач є одним з потерпілих у зазначеному нещасному випадку. Відповідно до ч.12 ст. 23 Кодексу цивільного захисту України ( надалі - Кодекс) на аварійно-рятувальні служби покладається виконання таких завдань: аварійно-рятувальне обслуговування на договірній основі субєктів господарювання та окремих територій, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій. Згідно з ч.1,2 ст.133 Кодексу субєкти господарювання та окремі території, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій, підлягають постійному та обовязковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі аварійно-рятувальними службами, які пройшли атестацію в установленому порядку. На виконання зазначених норм між відповідачем та ДП «ВК «Краснолиманська» укладено безстроковий договір №100 від 09.03.2010. Згідно із п.3 Контракту від 06 серпня 2015, який укладено з ОСОБА_1, рятувальник зобовязаний ознайомитись з особливими умовами праці. Відповідно до п. 2.3. Робочої інструкції респіраторника V розряду респіраторник зобовязаний виконувати ліквідацію надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; ліквідацію особливо небезпечних проявів надзвичайних ситуацій в умовах екстремальних температур, задимленості, загазованості, загрози вибухів, обвалів, зсувів, затоплень, інших небезпечних проявів. Згідно із абз.2 п.5 Контракту роботодавець страхує рятувальника від нещасного випадку згідно із законодавством. Між 10 ВГРЗ та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЕйЕмДжи Груп» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків основного особового складу 10 ВГРЗ. На підставі зазначеного договору позивачем було отримано близько 109 тис. грн., про що йому було повідомлено листом № 10/2-1058 від 01.09.2016. Зазначений лист позивачем було отримано, про що свідчить його особистий підпис. Щодо посилань позивача, що він звертався до відповідача із вимогою відшкодувати моральну шкоду, зазначаємо наступне. Так на адресу 10 ВГРЗ 15.11.2016 надходив запит адвоката із переліком питань, одним з яких було надання інформації про вирішення між 10 ВГРЗ та ДП «ВК «Краснолиманська» питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у разі заподіяння шкоди здоровю працівника гірничорятувального загону при виконання ним аварійно-рятувальних робіт на шахті. На зазначений запит відповідачем було надано відповідь від 21.11.2016 № 10/2-1447, який позивач власноруч отримав. Вдруге представник позивача звертався з проханням надати копію договору про аварійно-рятувальне обслуговування між відповідачем та ДП «ВК «Краснолиманська», зазначене звернення було задоволене, інших звернень до 10 ВГРЗ не було. Щодо обставин звільнення позивача зазначаємо наступне. Відповідно до ч.1 ст. 170 Кодексу законів про працю України працівники, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Так 10.03.2016 року позивачеві було надано повідомлення із пропозицією перевести його на інше вакантне місце, але позивач відмовився. Таким чином, його було звільнено на підставі п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Таким чином, ОСОБА_2 воєнізований гірничорятувальний загін не вбачає своєї вини у заподіянні моральної шкоди, більше того відповідач застрахував позивача та щомісячно сплачував за нього страховий платіж з метою захисту його від нещасного випадку, хоча це є правом відповідача, а не обовязком відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Вивчивши зміст позовної заяви, інші матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог приходить до наступних висновків.

Згідно акту №11 форми Н-1, про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 29 квітня .2016 року, 27 жовтня 2015 року о 17.55 годині стався нещасний випадок на виробництві ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», позивач ОСОБА_1 є потерпілим відповідно до акту та є працівником ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону, який в свою чергу обслуговував ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Відповідно до акту форми Н-5 проведення розслідування (спеціального розслідування) групового нещасного випадку (аварії) від 29 квітня 2016 року встановлено, що 27 жовтня 2015 року близько 17.55 годині на підземній базі з боку вентиляційного хідника першої західної лави заскидової частини пл. l3 почувся хлопок, внаслідок якого деформувалися вентиляційні двері підземної бази та піднявся пил. Під час проведення обстеження устя вентиляційного хідника першої західної лави заскидової частини пл. l3 виявили ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які лежали на підошві виробки у шоковому стані з ознаками життя, близько 20.15 годині постраждалих видали у поверхневий медичний пункт, де їм надали медичну допомогу та машиною РПГ транспортували до медичного закладу м. Краматорськ. Причиною настання нещасного випадку є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів). Організаційні причини настання нещасного випадку є порушення трудової і виробничої дисципліни у частині невиконання посадових обовязків головним інженером, заступником головного інженера, заступником директора з охорони праці, начальником дільниці ВТБ ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Як вбачається з копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії АБ №0047021, ОСОБА_1, 02 березня 2017 року встановили ІІІ групу інвалідності, ступінь втрати працездатності складає 40 %. Також відповідно до висновку МСЕК про умови і характер праці інвалідів АВ 0873920, ОСОБА_1 можливо працювати на поверхні без важких фізичних навантажень, уникаючи контакту з токсичними речовинами та газами: слюсар, вахтер, брошурувальник. (а.с.33-34)

Випискою з історії хвороби № 7857 міської лікарні № 3 опікового відділення м. Краматорськ, встановлено наступний діагноз, комбінована травма: опік полумям ІІА-ІІБ ступені голови, шиї, рук S=12% п.т. Опік верхніх дихальних шляхів ІІ-ІІІ ступені. Легка опікова хвороба. Баротравма. Рублені рани голови. ВЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій грудної клітки зліва (травма виробнича від 27.10.2015 року). Такий самий діагноз підтверджується іншими медичними довідками, які маються в матеріалах справи. (а.с. 35-43)

З записів трудової книжки вбачається, що 10 березня 2016 року був звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, яке перешкоджає продовженню виконання робіт, згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України».

Також у позивача, згідно копій свідоцтв про народження, які маються в матеріалах справи, маються неповнолітні діти, це ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, 24.06.2016 р.н.(а.с. 44-45)

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері гірничорятувальних робіт регулюються декількома нормативно-правовими актами, зокрема Гірничим Законом України, Законом України «Про охорону праці», Кодексом цивільного захисту України, Положенням про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості, затверджену Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19.10.2012 №815 (далі Положення про ДВГРС), Положенням про проходження служби основним особовим складом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України №25 від 22 січня 2002 року (далі Положення про проходження служби ДВГРС), Уставами, затвердженими центральними органами виконавчої влади та положеннями про окремі структурні підрозділи гірничорятувальної служби тощо.

Зокрема, відповідно до п.1.1, п.2.1. «Положення про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості», Державна воєнізована гірничорятувальна служба у вугільній промисловості України - державна спеціалізована (воєнізована) аварійно-рятувальна служба (далі ДВГРС), яка здійснює в установленому порядку обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. Основними завданнями ДВГРС є: проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та щодо захисту від них працівників та територій підприємств; захист навколишнього природного середовища та локалізація зони впливу шкідливих і небезпечних факторів, що виникають під час аварій та катастроф.

Пункт 4.1 Положення про ДВГРС передбачає, що до складу ДВГРС входять Центральний штаб, воєнізовані гірничорятувальні загони, які є професійними гірничорятувальними підрозділами, та підприємство з ремонту і технічного обслуговування аварійно-рятувальних засобів, розроблення та виробництва їх окремих зразків.

Пунктом 4.40. Положення про ДВГРС визначено, що порядок проходження служби оперативним особовим складом, особливості праці та відпочинку і перелік посад, які належать до рятувальників, встановлюються статутом про проходження служби основним особовим складом ДВГРС, що затверджується Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Відповідно до п.5.1 Положення про проходження служби ДВГРС, трудовим законодавством України про працю, Уставами, затвердженими центральним органом виконавчої влади та цим положенням регулюються трудові взаємовідносини в підрозділах ДВГРС тільки у міжаварійний період.

Згідно з п.4.6 зазначеного Положення усі дії оперативного складу, до якого відповідно до п.2.4 відноситься респіраторник, в режимі надзвичайних ситуацій регламентуються статутом ДВГРС з організації і ведення гірничорятувальних робіт. Порядок несення служби в професійних підрозділах у цей період визначається командиром загону, виходячи з наявних у його розпорядженні оперативних сил і засобів для ведення аварійно-рятувальних робіт та створення найбільш прийнятних умов для відпочинку оперативного особового складу.

Відповідно до п. 2.2. Положення основними функціями 10 ВГРЗ є: ліквідація особливо небезпечних проявів надзвичайних ситуацій в умовах підвищених температур, задимленості, загазованості, загрози вибухів, обвалів, зсувів, затоплень, інших небезпечних проявів.

Крім того, слід враховувати, що за змістом. 2.3 положення про державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості відповідно до покладених на неї завдань та функцій здійснює такі види робіт: аварійно-рятувальні, із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, із забезпечення боєздатності ДВГРС до ліквідації аварій та запобігання їх виникненню.

Отже, з аналізу зазначених нормативно правових актів випливає, що законодавство про працю в частині соціального захисту поширюється на особовий склад ДВГРС тільки у міжаварійний період, оскільки при ліквідації аварій служба виконує завдання визначені її повноваженнями, а тому ризик пошкодження здоров'я у цей період є прямим наслідком виконання особовим складом покладених на нього функціональних обов'язків та не залежить від дотримання роботодавцем норм трудового законодавства щодо охорони праці. Ризик пошкодження здоровя позивачем є складовою його професійних обовязків.

Законодавчо визначено, що аварія це небезпечна подія техногенного характеру, що спричинила ураження, травмування населення або створює на окремій території чи території субєкта господарювання загрозу життю або здоровю населення та призводить до руйнування будівель, споруд, обладнання і транспортних засобів, порушення виробничого або транспортного процесу чи спричиняє наднормативні, аварійні викиди забруднюючих речовин та інший шкідливий вплив на навколишнє природне середовище (п.4 ч.1 ст.2 Кодексу цивільного захисту України від 2 жовтня 2012 року № 5403-VI)

Положення ст.237-1 КЗпП України, визначають обов'язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, якщо таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, ризик пошкодження здоров'я, який є складовою належного виконання працівником службових обов'язків, та отримання такого ушкодження при ліквідації аварійної ситуації, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2012 року, справа №6-45189св11.

З огляду на викладене, у задоволенні позовної заяви позивача, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, статтями 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С. Мацишин

04.08.2017