Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/10/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

09.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2015 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03.12.2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого він передав останній 44 000 доларів, які вона зобов'язалась повернути в строк до 31.01.2014 року. Розписки написала власноручно, але коштів добровільно не повернула.

Посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та норми діючого законодавства просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 44 000 долари США, що за курсом НБУ станом на 18.03.2015 року становить 978 862,10 грн. та 3% річних в сумі 33 147,00 грн., а всього 1 012 009,10 грн. та судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 012 009,10 грн. заборгованості за договором позики, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Зазначає, зокрема, що не погоджується з висновками судово-почеркознавчої експертизи, оскільки убачає упередженість експерта, вважає, що суд не звернув уваги на зміст боргової розписки в якій зазначена валюта позики в доларах, але не зазначено що саме доларах США, оскільки гроші передавались в Тайванських доларах, також в розписці вказана дата її складання, яка не існує - 03.12.20013 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 до участі в справі залученно як правонаступника позивача - ОСОБА_4.(а.с.7, том 2)

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, заперечення позивача ОСОБА_3, а в подальшому його правонаступника ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_6 перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов укладеного договору позики ОСОБА_2 зобов'язалася повернути суму позики у встановлений в договорі строк, проте своїх зобов'язань не виконала.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняла та зобов'язався до 31 січня 2014 року. повернути грошові кошти в сумі 44 000 доларів США 00 центів (а.с. 47).

У визначений договором позики строк позичальник свої зобов'язання не виконав, грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США не повернув, про що свідчить наявний у ОСОБА_3 оригінал договору позики.

Причиною спору між сторонами на думку позивача стало не виконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики у визначений договором строк.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або закон

Взявши до уваги зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог про стягнення боргу за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми.

Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач будь-яких письмових доказів, які б підтверджували те, що грошові кошти насправді нею не були одержані, а боргова розписка підроблена суду не надала.

Натомість, судом першої інстанції на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04.09.2015 року встановлено, що боргова розписка та підпис у ній зроблено особисто ОСОБА_2 (а.с. 102-105, том 1)

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2017 року було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, за висновками якої від 05.10.2017 року також було встановлено, що рукописний текст розписки та підпис від імені ОСОБА_2 виконано самою ОСОБА_2 (а.с. 42-49, том 2)

На підтвердження укладення договору позики було надано суду оригінал вказаного договору, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 44 000 доларів та зобов'язався повернути вказані кошти 31 січня 2014 року

Оскільки ОСОБА_2 не доведено факт неотримання нею грошових коштів за договором позики саме у доларах США, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув кошти саме виходячи із курсу долара США.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-63цс13, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що гроші передавалися не в доларах США, а у Тайванських доларах не ґрунтуються на доказах, оскільки відповідач не довела факт отримання позики саме у цій валюті.

Крім того, в суді першої інстанції відповідач взагалі заперечувала факт укладення між сторонами договору позики, а в апеляційній скарзі його визнала, але в іншій валюті.

Також не спростовують висновків суду і посилання відповідача на те, що договір укладено 03.12.20013 року, а не 01.12.2013 року, як, на її думку, помилково встановив суд, оскільки зазначення у борговій розписці 20013 рік є опискою.

Не підтверджуються доказами і твердження відповідача про те, що на час звернення до суду вона повернула борг позивачу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: