Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1999/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання - Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Виноградіського району про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Виноградіського району про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 25.04.2016 року помер дід позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 162, розташований по вул.Перемоги в селі Тросник Виноградівського району.

На випадок своєї смерті 09.01.2013 року спадкодавець склав заповіт посвідчений секретарем сільської ради с.Фанчиково Виноградівського району за реєстром за №15 на ім'я своєї внучки, позивачки ОСОБА_1, яка зареєстрована та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка вказує, що після смерті дідуся прийняла спадщину, оскільки з народження постійно проживає у спадковому будинку, і для оформлення спадщини звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, який спадкодавцем за життя виготовлено не було. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Виноградіського району про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядкуст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка у своїй позовній заяві.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 25.04.2016 року помер дід позивачки ОСОБА_3, який на випадок своєї смерті залишив заповіт від 09.01.2013 року, посвідчений секретарем сільської ради с.Фанчиково Виноградівського району за реєстром за №15.

Згідно заповіту ОСОБА_3 все своє майно на випадок смерті заповідав своїй внучці ОСОБА_4 Михайлівні- позивачці по справі.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 162, розташований по вул.Перемоги в селі Тросник Виноградівського району.

Суд констатує, що позивачка після смерті свого дідуся ОСОБА_5 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадщину прийняла, оскільки народилась у вищевказаному будинку, на день смерті спадкодавця проживала з ним у спадковому будинку, що стверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 26.04.2017 року № 575 та відміткою в паспорті громадянина України від 27.07.1992 року.

Після смерті спадкодавця позивачка продовжує проживати в даному будинку і таким чином вступила в управління і володіння житловим будинком, на сьогоднішній день доглядає за будинком, проводить ремонтні роботи, обробляє земельну ділянку.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У визначений законом строк позивачкою було подано письмову заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак листом Виноградівської державної нотаріальної контори від 28.06.2017 року № 171/01-16, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Разом з тим, 20.06.2017 року державним нотаріусом Виноградіської державної нотарільної контори позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1571 га, що розташована в с.Тросник по вул. Перемоги 162, і належала померлому дідусю позивачки ОСОБА_5.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №418 від 04.07.2017 року та технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Виноградівське РБТІ» від 30.06.2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований в селі Тросник по вул.Перемоги, № 162, будівництвом завершений і його інвентаризаційна вартість складає 146258 гривень. Рік будівництва будинку 1962 рік. Спадковий будинок рахується за ОСОБА_3 на підставі довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 30.06.2017 року за № 545.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

З довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 30.06.2017 року за № 545 встановлено, що за даними запису в погосподарській книзі №2 дворогосподарство в селі Тросник по вул. Перемоги, №162, Виноградівського району Закарпатської області, особовий рахунок господарства № 03-0151-1, рахується за померлим ОСОБА_3, який помер 25.04.2016 року.

Відповідно до ч. 3.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213 - 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1233, 1234, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в с.Тросник по вулиці Перемоги, №162, Виноградівського району Закарпатської області, загальною корисною площею 66,3 кв.м, в тому числі житловою площею 34,0 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6