АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, прокурора Козлової Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької місцевої прокуратури про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 квітня 2017 року,

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила скасувати арешт, накладений на квартиру №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці за повідомленням №07/692-91 від 28 березня 1999 року Прокуратури міста Чернівці, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №4445-22.

Посилалася на те, що вона є власником квартири №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці.

Повідомленням Прокуратури міста Чернівці від 28 березня 1999 року №07/692-91 був накладений арешт на належне позивачці нерухоме майно, чим порушено її право власності.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 квітня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник квартири не скористався своїм право на оскарження в установленому законом порядку дії Прокуратури міста Чернівці щодо внесення повідомлення №07/692-91 від 28 березня 1999 року про накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Судом не встановлено, що між сторонами є спір щодо право власності на квартиру №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці.

З повідомлення Прокуратури міста Чернівці щодо внесення повідомлення №07/692-91 від 28 березня 1999 року не вбачається чи мало місце накладення арешту на майно позивача.

Арешту нерухомого майна позивачки фактично здійснено не було, вона продовжувала вільно користуватися квартирою №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Главою 22 другого розділу КПК від 28 грудня 1960 року передбачено порядок оскарження дії слідчого та прокурора.

Згідно пункту 1 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником квартири №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 січня 1999 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №68613366 від 21 вересня 2016 року (а.с.9-10,57).

З інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №68613366 від 21 вересня 2016 року вбачається, що на квартиру №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці накладено арешт на підставі повідомлення помічника прокурора міста Чернівці №07/692-91 від 28 березня 1999 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що на його квартиру був накладений арешт відповідно до вимог законодавства яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач довів факт арешту його майна.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила скасувати арешт накладений на квартиру №92, яка знаходиться по бульвару Героїв Крут, 20 в місті Чернівці на підставі повідомлення помічника прокурора міста Чернівці №07/692-91 від 28 березня 1999 року.

Як вбачається з матеріалів справи в березні 1999 року на квартиру позивача не накладався арешт за ухвалою суду в процесі розгляду цивільної справи.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що арешт на квартиру ОСОБА_1 був накладений в процесі розслідування кримінальної справи.

Вказані обставини підтвердила сама позивачка в ході апеляційного розгляду справи.

Закон України «Про прокуратуру», в редакції яка діяла станом на березень 1999 року, не передбачав право прокурора накладати арешт на майно громадян за межами кримінального провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_3