Справа № 750/4753/17 Провадження № 22-ц/795/1797/2017 Головуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

з участю секретарів: Халимон Т.Ю., Поклада Д.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 52 «Сонечко» Чернігівської міської ради про визнання наказу незаконним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 52 «Сонечко» Чернігівської міської ради про визнання наказу незаконним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволений частково, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 784 грн. 26 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірне застосування норм матеріального права.

Доводи скарги зводяться до того, що позивач не вважає, що систематично не виконувала без поважних причин обов'язки, покладені на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, а навпаки, сумлінно працювала і до 25.01.2017 року не мала дисциплінарних стягнень.

Також, представником позивача зверталась увага на те, що ОСОБА_1 не була запрошена та не була присутня на засіданні профкому, а формулювання причин звільнення за вказаною статтею є неправильним та перешкоджає можливості працевлаштування в інший ДНЗ, чим порушується право на працю.

Крім того, посилання суду в рішенні на пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про зміну формулювання причин звільнення є таким, що порушує принцип справедливості, адже ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, страждає на хронічні захворювання і після застосування до неї догани її стан здоров'я погіршився. Чоловік позивача також є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, в період звільнення позивача він був в дуже поганому стані. Окрім того, в квітні цього року ОСОБА_1 отримала новий паспорт громадянина України через втрату старого, в зв'язку з чим була позбавлена можливості звернутись за безоплатною правовою допомогою.

Зазначає, що на день звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати у вигляді компенсації за невикористану відпустку та за лікарняні, що підтверджується копією відповіді управління держпраці у Чернігівській області за фактом звернення позивача. Ця обставина ускладнила життя позивача, адже вона була змушена позичати кошти. Всі ці порушення її трудових прав призвели до моральних страждань. Проте, суд не знайшов підстав для задоволення позову в частині про відшкодування моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 52 «Сонечко» Чернігівської міської ради просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24.02.1975 року була прийнята на роботу в ДНЗ № 52 прибиральницею. З 30.03.2011 року вона була переведена на посаду помічника вихователя.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.7, 2.11, 2.14 Посадової інструкції помічника вихователя для дітей віком до трьох років, з якою позивач була ознайомлена, помічник вихователя забезпечує гігієнічний догляд за дітьми, забезпечує охорону життя і здоров'я дітей у дошкільному закладі, бере участь в організації харчування дітей, зокрема, доставляє їжу з харчоблоку до групи, роздає їжу, допомагає вихователю годувати дітей, також забезпечує санітарний стан приміщення та обладнання групи. Згідно з розділом 4 Інструкції, помічник вихователі несе відповідальність на неякісне виконання своїх завдань та обов'язків, неналежне виконання вимог зазначених статутом та правилами внутрішнього розпорядку дошкільного закладу.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників дошкільного навчального закладу № 52 м. Чернігова встановлено, що працівники дошкільного навчального закладу зобов'язані працювати сумлінно, виконувати вимоги виробничої санітарії, своєчасно, чітко і якісно виконувати розпорядження адміністрації, бути уважними до дітей, членів колективу та батьків.

Так, матеріали справи містять докази того, що позивач порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку та не належним чином виконувала свої обов'язки, це, зокрема, підтверджено заявами батьків дітей, які неодноразово подавались з приводу порушення дієтичного харчування, порушення санітарно-гігієнічних умов, колективними заявами щодо порушення правил внутрішнього розпорядку та посадових обов'язків, зошитами санітарного стану.

Також, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 на зауваження та рекомендації з цього приводу не реагувала. Зазначене стало наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку.

Виходячи із роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків.

14.02.2017 року до профспілкового комітету було направлено подання на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 і 15.02.2017 року така згода була надана.

Також, із протоколу засідання профспілкового комітету № 25 від 15.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 була присутня на засіданні, їй пропонувалось перейти на іншу посаду - коридорної прибиральниці, не пов'язану з роботою з дітьми, але вона відмовилась. Після отримання згоди на звільнення, наказом від 16.02.2017 року № 4-к ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним, суд першої інстанції вірно виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що позивач належним чином виконувала покладені на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку обов'язки, а також те, що вона не була запрошена та не була присутня на засіданні профкому, повністю спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а також поясненнями свідка ОСОБА_4, яка зазначала, що позивач була запрошена на засідання профкому і була присутня під час обговорення питання про надання згоди на її звільнення. Зазначена обставина вказує на те, що з боку відповідача права ОСОБА_1 під час звільнення порушені не були.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду в частині пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про зміну формулювання причин звільнення, оскільки викладені нею причини пропуску не можна визнати поважними. Позивач мала достатньо часу на звернення з такою вимогою. Так, позивач посилається на втрату паспорта, як поважну причину для поновлення строку, однак датою видачі паспорта є 17.03.2017 р., а звернення до суду з позовом - 18.05.2017 р.

Вимогу позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції також вірно задовольнив, частково стягнувши цю суму на користь позивача в межах вини саме відповідача до 22.02.2017 року, адже, дійсно, виплата заробітної плати, яку належало сплатити при звільненні, була затримана, в зв'язку з чим, права ОСОБА_1 в цій частині були порушені. Крім того, вказана обставина підтверджується актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 25-01-006/0188, приписом управління держпраці у Чернігівській області № 25-01-006/0094 та постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, розмір якої визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

З обставин даної справи слідує, що під час проведення відповідачем звільнення ОСОБА_1, її права та інтереси були порушені лише в частині несвоєчасного проведення розрахунку, який мав бути проведений в день її звільнення. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку, не має підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, адже виплата заробітку була затримана лише на 6 днів, в зв'язку з чим вважати порушення прав позивача значними, не має підстав, а інші заявлені останньою позовні вимоги визнані необґрунтованими.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання рішення суду незаконним або необґрунтованим.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: