Справа №428/7089/17
Провадження №2/428/2063/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 р. Суддя Сєвєродонецького міського суду Юзефович І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства про визнання наказу № 0113кп від 30.03.2017 року недійсним в частині формулювання причини звільнення та зобовязання внести зміни в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства про визнання наказу № 0113кп від 30.03.2017 року недійсним в частині формулювання причини звільнення та зобовязання внести зміни в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, моральної шкоди.

Розглянувши подану позовну заяву, суддя вважає за необхідне залишити її без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивачем ОСОБА_1 не було додано до позовної заяви квитанції про сплату судового збору по справі, натомість позивач одночасно з позовом звернулась з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивач ОСОБА_1 не надала жодного доказу на підтвердження факту наявності тяжкого матеріального стану, що перешкоджає їй сплатити судовий збір по справі, а тому суд не погоджується із твердженням позивачки про неможливість сплати судового збору за подання позову з огляду на рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі слід відмовити.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до статті 82 ЦПК, то наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги немайнового та майнового характеру, а саме: визнання наказу № 0113кп від 30.03.2017 року недійсним в частині формулювання причини звільнення та зобовязання внести зміни в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, моральної шкоди.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналізуючи викладене, вбачається, що позивач не звільняється від сплати судового збору за позовними вимогами щодо визнання наказу в частині формулювання причини звільнення недійсним, зобовязання внесення зміни у трудову книжку, змінивши формулювання звільнення, а також стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, позивачем повинно бути сплачено судовий збір у відповідності до кількості позовних вимог, передбачений Законом України «Про судовий збір», та надано суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства про визнання наказу № 0113кп від 30.03.2017 року недійсним в частині формулювання причини звільнення та зобовязання внести зміни в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, моральної шкоди, слід залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 120, 121, 208-210 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору по справі.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства про визнання наказу № 0113кп від 30.03.2017 року недійсним в частині формулювання причини звільнення та зобовязання внести зміни в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, моральної шкоди залишити без руху.

Запропонувати позивачу виправити недоліки позову в термін який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали та розяснити , що в іншому випадку позов вважатиметься неподаним і буде повернутий позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя