Провадження № 2/201/405/2017
УХВАЛА

26 липня 2017 року суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ходаківський М.П., розглянувши заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 201/13155/16-ц (2/201/405/2017) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позивачем у позовній та уточненій позовній заявах окрім позовних вимог заявлено вимогу про забезпечення виконання рішення суду у сумі 48 009,00 грн. накладенням арешту на майно спадкодавця та спадкоємців, а саме: будинок № 4 по вулиці Мандриківська у місті Дніпро, який був власністю спадкодавця до моменту його смерті та є власністю спадкоємців після прийняття спадщини.

Ознайомившись із вимогою про забезпечення виконання рішення, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту та майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або і інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить звернути стягнення на майно відповідачів, що одержано в натурі за адресою: міста Дніпро, узвіз 1-й МандриківськийАДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_4, померлому 02 лютого 2016 року, та успадковано його спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно із ч. 3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 151, 152 ЦПК України, відповідні розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України, та приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належності як спадкодавцю так і спадкоємцям відповідачам у справі, майна, на яке заявник просить накласти арешт, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про забезпечення виконання рішення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 152, 208- 210, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський