З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
01 листопада 2017 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Морозова В.В.,
при секретарі Швидкій І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Єврокар Україна про визнання правочину недійсним та застосування реституції, -
Позивач просить визнати правочин недійсним та застосування реституцію у звязку із тим, що договір не був нотаріально посвідченим, що відповідачем не додержано встановлений законом обов'язок щодо вираження договірного зобов'язання у гривні, що відповідач не мав відповідної ліцензії на здійснення фінансової діяльності на момент укладення договору. Також позивач вказує, що умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема умови договору про встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку із розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права у односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
В судове засідання позивач не зявився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, повідомляє, що кошти сплачені ним відповідачу не повернуто та автомобіля у наявності немає.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, хоча про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить письмове повідомлення про вручення, заперечень та заяв про слухання справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши надані письмові докази, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2017 року між позивачем та ТОВ Єврокар Україна укладено договір фінансового лізингу № 2559, відповідно до ст. 1 п.1.1 якого предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб Citroen Веrlingo, комплектація 21, обєм двигуна 1.6., привід 4*2. Відповідно до ст. 1 п. 1.3 вказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.
Статтею 806 ЦК України визначено, що договір лізингу - це домовленість сторін, де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору.
З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу.
Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.5 ст.9 даного Договору..
Згідно п. 8.5 договору всі планові платежі, які визначені у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим Договором. Планові платежі зараховуються за обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу.
Відповідно до ст.9 Договору фінансового лізингу лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця комісію за організацію Договору в розмірі 10% від вартості предмету лізингу, авансовий платіж, який складає частину від вартості предмету лізингу в розмірі 23% від вартості предмету, комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від вартості транспортного засобу, вказаного у договорі, а також щомісячні періодичні платежі у відповідності до п.10.3 Договору в розмірі 326,29 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 8567,17 грн. на дату укладання Договору.
Відповідно до п.9.6 договору грошові кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізінгу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції зараховуються у наступному порядку: - комісія за організацію Договору, авансовий платіж, -комісія за передачу предмета лізінгу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.5 ст.9 Договору.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
За змістом ч.ч.1,2 ст.16 цього Закону передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Аналізуючи пункти 1.7, 9.4,9.5, 9.6, 9.7,10.3, 10.4, 10.14, 11.1, 11.2, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 договору фінансового лізингу №2529 можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину .
Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").
Відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.
З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії.
Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-2766 цс15 від 16 грудня 2015 року.
Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Суду не надано доказів щодо наявності у ТОВ "Єврокар Україна" ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу № 2559 від 04 липня 2017 року нотаріально не посвідчувався.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог.
Оскільки позивача ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги підлягають задоволенню, з ТОВ "Єврокар Україна" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.210, 215-216, 227, 799 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215, 227 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати недійним договір фінансового лізингу №2559 від 04 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Єврокар Україна.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврокар Україна судовий збір на користь держави в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через районний суд.
Суддя: ОСОБА_2