АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 678/408/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1330/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:головуючої-судді Грох Л.М.,

суддів Корніюк А.П., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю позивача та його представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», вказував, що 04.04.2014 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу, згідно якого він зобов'язувався сплатити необхідні платежі, а відповідач - надати предмет лізингу, трактор «МТЗ-1025». Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, сплативши авансовий платіж в розмірі 100 000 грн., комісію за оплату послуг 23 500 грн. і 17 500 грн., всього 141 000 грн., а також 7 050 грн. комісії за передачу предмета лізингу, однак відповідачем предмет лізингу у визначений договором строк не було надано, кошти відповідач відмовився повернути позивачу. Тому просив суд визнати договір фінансового лізингу від 04.04.2014 року недійсним (нікчемним), стягнути з відповідача на його користь 148 050,00 грн.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №000426 від 04 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 148 050 грн. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір в сумі 2 031,70 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права. На думку апелянта, у суду не було підстав визнавати договір недійсним в цілому. Вважає хибним висновок суду першої інстанції про обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Не враховано, що до набрання законної сили постанови КМУ № 913 від 07.12.2016 року (10.06.2017 року) всі договору фінансового лізингу, укладені без наявності ліцензії, є дійсними.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що 04.04.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №000426, згідно якого Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу - трактор МТЗ-1025), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 1.1, п. 3.1). Згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу №000426 від 04 квітня 2014 року вартість предмета лізингу - 235000,00 грн., авансовий платіж - 50%, сума виплат - 117500 грн., щомісячний платіж - 9791,67 грн., комісія за організацію (10%) - 23500 грн., комісія за передачу (3%) - 7050 грн.

Згідно додатку №2 до договору фінансового лізингу №000426 від 04 квітня 2014 року вартість предмета лізингу - 235000,00 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 117500,00 грн., викупна вартість - 3525,00 грн., відсоткова ставка - 12,50%, комісія - 5,00%, період лізингу - 60 місяців, місячний платіж - 2951,86 грн., за відвантаження автомобіля після оплати передбачено авансовий платіж 117500 грн., комісія за передачу - 7050,00 грн.

За п. 5.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу, зазначену в додатку №2 до договору, якщо інше не передбачено умовами додаткових угод до даного договору (п. 7.2).

На виконання умов Договору ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачено авансовий платіж в розмірі 100000,00 грн. (квитанція від 04 квітня 2014 року), за оплату послуг по договору в розмірі 17000,00 грн., 24000,00 грн. і 7050,00 грн. (квитанції відповідно від 23.04. 2014 року, від 13.05. 2014 року, від 25.12. 2015 року), що в сумі становить 148050,00 грн.

25.09.2014 року позивачем на адресу відповідача направлено лист з вимогою повернути сплачені ним кошти в сумі 141000,00 грн.

15.10.2014 року повідомлено позивача, що у офіційного дилера (постачальника) немає в наявності трактора такої марки з тією комплектацією, яку він бажає отримати в користування згідно договору предмету лізингу і такий має бути замінений на інший в обов'язковому порядку відповідно до вимог п. 3.4 Договору. Роз'яснено вимоги п. 12.11 Договору про те, що у випадку розірвання договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається. Відповідно ОСОБА_2 необхідно буде підписати додаткову угоду та направити ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» свої банківські реквізити для повернення коштів.

Наведене підтверджується матеріалами справи і фактично не оспорюється сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про фінансовий лізинг», та суперечить цивільному законодавству.

Так, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За пунктом 3 ч. 1 ст. 11 цього Закону лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір фінансового лізингу не було нотаріально посвідчено.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч.5 ст.18 Закону у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Пунктом 4.3.5 договору надано право лізингодавцю на розірвання договору в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору, при цьому, лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Згідно п. 8.3. договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Пунктом 8.13 передбачено ряд інших підстав для зміни розміру лізингової плати.

При цьому у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди або акта коригування вартості предмета лізингу внаслідок зміни розміру лізингових платежів лізингодавець вправі розірвати цей договір, а лізингоодержувач зобов'язаний повернути йому предмет лізингу, при цьому раніше сплачені платежі поверненню йому не підлягають (пункт 8.15 договору).

Наведені умови свідчать про право відповідача в односторонньому порядку змінювати розмір платежів за договором без чітко визначених підстав, конкретної формули перерахунку. При цьому споживач позбавлений права відмовитися від зміни розміру платежів під загрозою розірвання договору і втрати усіх сплачених коштів.

Згідно з пунктом 12.11 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Зміст наведених умов договору підтверджує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За змістом цієї статті комісія за організацію не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру цього платежу (10 % від вартості предмета лізингу, 23500 грн.) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні договору типової форми.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Наведене дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, є несправедливими.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, 11 травня 2016 року № 6-65цс16, 11 травня 2016 року № 6-30230цс15, 8 червня 2016 року № 6-330 цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права.

Визнання наведених умов договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав договір недійсним у цілому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать вимогам закону і правовим висновкам Верховного суду України.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Ходоровський І.Б. Провадження № 22-ц/792/1330/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія:57