Справа № 357/1690/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/886/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, який мотивували наступним:

31 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № KICWGA00000144, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 20100,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 101 505,00 грн., строком до 31 січня 2018 року зі сплатою 12,00 % річних. 31 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку була передана квартира загальною площею 32,5кв.м, житловою площею 15,9кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначали, що через підвищення курсу долара сума боргу в гривневому еквіваленті для позичальника зросла на 409 839,00 грн. Крім того банк збільшив відсоткову ставку, що призвело до зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Посилались на те, що при укладенні кредитного договору та договору іпотеки, позивачам не було надано інформації про умови та орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки схеми кредитування, не зазначено, хто несе валютні ризики щодо падіння ринкової вартості іпотечної нерухомості, відтак були порушені їх права як споживачів банківських послуг, що тягне відповідальність встановлену ст..ст. 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

У звязку з наведеним позивачі просили суд визнати недійсним кредитний договір від 31 січня 2008 року № KICWGA00000144, укладений між банком та ОСОБА_2, та визнати припиненим договір іпотеки від 31 січня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити. Обґрунтували скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що правові підстави для визнання недійсним кредитного договору та визнання припиненим договору іпотеки відсутні. Вважають висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, апелянти посилалися на порушення вимог Закону України „Про захист прав споживачів, що були допущені банком при його укладенні. В ході розгляду справи зазначені посилання позивачів були належним чином досліджені судом першої інстанції, їм була дана належна правова оцінка, в результаті чого суд прийшов до висновку про безпідставність таких посилань. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги в основному дублюють доводи позовної заяви та не доводять невідповідність висновків суду першої інстанції. Зважає також колегія суддів й на той факт, що норми Закону України „Про захист прав споживачів, на які посилалися позивачі в своєму позові, регламентують лише право споживача вимагати відшкодування збитків у разі їх спричинення неправомірними діями контрагента, однак жодним чином не встановлюють недійсності договору між ними, як того вимагали позивачі по даній справі. За таких умов правових підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції з даного приводу колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Критично колегія суддів оцінює й посилання апелянта на наявність підстав для визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між банком та ОСОБА_3 31 січня 2008 року. Такі свої вимоги позивачі обґрунтовують положеннями ст. 559 ЦК України, однак дана норма не регламентує правовідносини щодо іпотеки, чому також була дана належна правова оцінка судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4