Справа №173/2256/16-ц
Провадження №2/173/177/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шевченко О.Ю.

секретарі судового засідання Демяненко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є фактичним власником будинку за адресою: вул.. Миру 67, с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області понад 2 роки. 28 листопада 2014 року позивач домовилась про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу вищевказаного будинку з ОСОБА_2, про що було складено розписку в присутності свідків та ОСОБА_2 отримала за проданий будинок 45000 грн. Договір не було посвідчено нотаріально, оскільки ОСОБА_2 не мала оригіналів документів на будинок. Оригінали документів знаходились у відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які успадкували цей будинок після смерті батька та продали цей будинок ОСОБА_2 також без оформлення договору купівлі-продажу. Позивач не має можливості розпоряджатися цим майном, зокрема зареєструватися в ньому, тому зверталася до відповідачів за документами, проте відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, почали вимагати від неї 2000 грн. та відмовились передавати оригінали документів. Позивач вважає, що між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку, оскільки він був підписаний сторонами, проте її право власності на це майно не визнається. На підставі вищевикладеного ОСОБА_5 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 67 по вул..Миру в с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та визнати за нею право власності на це майно.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач суду пояснила. що її родині терміново було потрібно придбати житло, дізналися, що в с.Діденкове продається будинок. Домовились з ОСОБА_2 про ціну та придбали цей будинок за 45000 грн., про що склали відповідну розписку. Вона обіцяла надати документи на будинок та поїхала. Через деякий час вона повідомила, що документи знаходяться у колишніх власників будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у яких вона придбала цей будинок. Вже більше 2 років вони проживають в цьому будинку, користуються ним, проте не можуть в ньому навіть зареєструватися.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, в яких позов визнала та зазначила, що в 2008 році вона придбала спірний будинок у ОСОБА_3 та її брата за 4000 грн., мешкала в ньому 6 років, потім вирішила переїхати у звязку з чим вирішила продати будинок. Із ОСОБА_1 домовилися про продаж будинку по розписці. Оригінали документів на будинок залишилися у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Потім вона дізналася, що ОСОБА_3 вимагає від позивача 2000 грн. за оригінали документів на будинок. Відповідач, ОСОБА_2, зазначила, що всі угоди укладалися за волею сторін, всі умови були узгоджені та передані гроші.

Відповідач, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що спірний будинок він з сестрою успадкували після смерті батька. В 2008 році продали будинок ОСОБА_2 по розпистці та вона обіцяла підготувати всі документи для оформлення купівлі-продажу будинку, проте цього не зробила. потім він відмовився від прийняття спадщини та спадщину прийняла ОСОБА_3 З 2014 року в будинку проживає родина позивача.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77887476 від 10 січня 2017 року право власності на домоволодіння по вул..Миру, 67 в с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.25). ОСОБА_6 помер 13 серпня 2003 року та після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_7 (а.с.35), проте спадкові права на спадкове майно він не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримав. У відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР, який був чинним на час виникнення правовідносин, ОСОБА_7 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 Згідно з довідкою виконавчого комітету Водянської сільської ради на момент смерті ОСОБА_8 проживав разом із сином ОСОБА_7 (а.с.85), заповіти від імені ОСОБА_8 у виконавчому комітеті Водянської сільської ради не зареєстровано, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.86). Тобто до ОСОБА_7, як єдиного спадкоємця який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, фактично перейшло право власності на домоволодіння по вул.. Миру, 67 в с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

9 травня 2008 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.73). Після його смерті до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Проте вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, який визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, у звязку з чим постановою нотаріуса від 11 листопада 2009 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 (а.с.60).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса не звертався, доказів наявності рішення суду про визначення йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини суду надано не було, суд приходить до висновку про те, що він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та їй було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.131) та 5 грудня 2014 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.93).

Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_3 як до єдиного спадкоємця, що прийняв спадщину, перейшло право власності на домоволодіння вул.. Миру, 67 в с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також в судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2008 року ОСОБА_4 склав розписку про те, що він продав будинок, який успадкований ним після смерті батька за 4000 грн. (а.с.15). Того ж дня ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона претензій у продажу будинку не має (а.с.14). 28 листопада 2014 року ОСОБА_2 склала розписку про те, що вона продала будинок, який вона придбала у ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивач стверджує, що між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку по вул.. Миру, 67 в с.Діденкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який ОСОБА_2 в подальшому продала.

Доказів нотаріального посвідчення цих договорів не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що між сторонами не було досягнуто згоду з усіх істотних умов договору в належній формі.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. Проте суд приходить до висновку, що позивачем не доведено те, що відповідачі ухилялися чи ухиляються від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, а договори, на думку суду, є неукладеними з огляду на таке.

Як зазначалося вище, ОСОБА_4, не прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_7, отже, укладати договір щодо продажу спадкового майна він не мав права, оскільки до нього не перейшли права на це спадкове майно. У звязку з чим ОСОБА_2, в свою чергу, не мала права розпоряджатися цим майном, оскільки вона не набула право власності на це майно. Єдиною особою, яка має право відповідно до чинного законодавства розпоряджатися цим майном є ОСОБА_3, проте доказів досягнення саме з нею домовленості щодо купівлі-продажу спірного майна суду надано не було. Тим більше, позивач зазначає у позові, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили сплатити їй 2000 грн., отже домовленості щодо істотних умов договору, зокрема ціни, не досягнуто.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що в жодній розписці не зазначено, який саме будинок було продано, його місцезнаходження, а також не зазначено покупця цього майна.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачі не надали документи на будинок і тим самим ухилися від нотаріального посвідчення договору, оскільки, навіть, якби вони надали такі документи позивачу це не є доказом укладення між ними договору-купівлі продажу будинку.

Так само не має підстав приймати до уваги пояснення відповідачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про те, що вони дійсно продали спірний будинок, оскільки, як зазначалося вище вони не мали права розпоряджатися цим майном, власником якого фактично є ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 220, 626, 638, 1216-1217, Цивільного кодексу України, ст. ст. 10,11,60,212-215 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, - віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко