Справа № 345/4477/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1276/2017
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Васильковського В.М.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.05.2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.10.2015 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею у м. Києві. Як мати вона займається вихованням сина, піклується про нього, створює йому належні соціально-побутові умови проживання, піклується про його фізичне та психічне здоровя. Вона працевлаштована, має постійний дохід, крім того є фізичною особою-підприємцем, має у власності квартиру по вул. Котельникова, 89/45 в м. Києві, в якій проживає разом з сином. Дитина відвідує дитячий садок, який знаходиться неподалік від місця проживання, та перебуває на обліку в медичних закладах. Оскільки у неї з відповідачем виникають непорозуміння відносно місця проживання сина і питання визначення місця проживання дитини не було вирішено при розірванні шлюбу, то, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визначити місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2. Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність спору між сторонами. Поза увагою суду залишилися пояснення сторін та наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують, що місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вже визначено з матірю. Так, суд не взяв до уваги, що в судовому засіданні 27.01.2017 року позивач підтвердила, що дитина дійсно проживає з нею, спору з відповідачем з цього приводу у неї не було, а судове рішення їй потрібне як документ. Наведене зазначено позивачем і в заяві про уточнення позовних вимог від 17.02.2017 року, де позивач вказала, що дитина проживає з нею. Факт проживання дитини з матірю ОСОБА_2 підтверджується також: актом від 01.02.2017 року, в якому зафіксовано, що дитина проживає з позивачем в АДРЕСА_1; розпорядженням служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.07.2016 року №445, яким визначені способи участі відповідача, як батька, у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6; актами від 19.08.2016 року, 27.01.2017 року, 03.02.2017 року та листами з електронної пошти від 01.03.2016 року, 23.06.2016 року, які підтверджують, що позивач не тільки повністю розуміє, що дитина проживає з нею, а й зловживає цим, не даючи дитину батькові, чим грубо порушує розпорядження служби у справах дітей; документами, які підтверджують сплату аліментів відповідачем на користь позивача з вересня 2016 року.

На думку апелянта, суд при задоволенні позову помилково застосував положення ч. 1 ст. 161 СК України, оскільки зазначена норма вказує, що суд може вирішити спір про місце проживання дитини лише за умови, що мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд не навів жодного доказу щодо відсутності згоди між батьками щодо місця проживання дитини, а тому підстав для застосування даної норми у суду не було.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити. Рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим.

Апелянт та його представник, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 30.05.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року (а. с. 5).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14).

З копії акта від 13.02.2017 року, складеного комісією КП «ЖЕО-1», вбачається, що дитина зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично за вказаною адресою не проживає з 2010 року (а. с. 79).

Разом з тим, згідно акта від 01.02.2017 року, складеного майстром технічної дільниці ЖЕД №6 (а. с. 75), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

Вищезазначена квартира належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 6071 (а. с. 68-69).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що інтересам малолітнього ОСОБА_5, 25.10.2010 року, буде відповідати визначення місця його проживання разом з матірю ОСОБА_2, оскільки дитині в даний час створені всі належні умови для фізичного та морального розвитку, що відповідає вимогам ст. 150 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом установлено, що мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.07.2016 року (а. с. 30).

ОСОБА_5 відвідує дошкільний навчальний заклад №599 з 01.09.2013 року по теперішній час (а.с. 11), задовільно адаптувався до умов навчального закладу, активний, неконфліктний, товариський, доброзичливий, добре орієнтується в соціально-побутовому плані та моральних нормах (а. с. 71).

Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №445 від 15.07.2016 року визначено способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 (а. с. 10).

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.07.2016 року, рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_2 (а. с. 21-22).

Позивач офіційно працює, здійснює підприємницьку діяльність (а. с. 92-97), має стабільний самостійний не малий дохід (а. с. 96), спроможна на належному рівні утримувати дитину, за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 13), що підтверджується копіями довідок та характеристик, які містяться в матеріалах даної справи. Добре відноситься до сина, створила належні житлово-побутові умови.

Відповідач офіційно працює, має стабільний самостійний дохід, що підтверджується копіями довідок та характеристики, які містяться в матеріалах даної справи. Перевірка житлово-побутових умов відповідача для проживання дитини не проводилася.

Суд першої інстанції встановивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини: ст. 160, ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України, положення Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 3 Конвенції про права дитини, розяснення Пленуму Верховного суду України в п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» правильно дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір'ю ОСОБА_2

Твердження апелянта про те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки він не заперечує проти проживання дитини з матір'ю та згоден зареєструвати дитину за адресою її проживання не підкріплені жодними діями та доказами.

Сам факт предявлення позивачем ОСОБА_2 в суд позову про визначення місця проживання малолітньої дитини свідчить про існування з цього приводу спору між сторонами. Адже в цивільному процесі у позовному провадженні законодавець та судова практика розуміють під спором заявлену до суду вимогу особи, яка вважає, що її права, свободи або інтереси були порушені, не визнані або оспорені.

Судом установлено, та вбачається з матеріалів справи, що позивач не заперечує, що їхній з відповідачем син ОСОБА_6 проживає разом з нею в АДРЕСА_1, однак у сторін виникає спір щодо місця проживання дитини у випадку порушення відповідачем годин, визначених службою в справах дітей для спілкування відповідача з дитиною, бо при її зверненні в правоохоронні органи у неї вимагають судове рішення про визначення місця проживання дитини з нею.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність у сторін спору щодо визначення місця проживання їхньої дитини.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_7