Справа № 303/3052/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

при секретарі : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідачів ОСОБА_1 та третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Промінвестбанк», Кольчинської селищної ради про визнання договору купівліпродажу житлового будинку недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що з 1993 року почав проживати однією сім»єю з ОСОБА_7 в смт.Кольчино Мукачівського району Закарпатської області. З метою покращення їхніх житлових умов він вирішив збудувати житловий будинок в смт.Кольчино.

Розпорядженням Мукачівської РДА Закарпатської області «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачі «Паспорта на забудову земельної ділянки» від 15.05.1993 року за №150 ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в селищі Кольчине по вул. Миру (після перейменування вул.Шелестівська). На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_7 було надано дозвіл на право виконання будівельних робіт по будівництву індивідуального житлового будинку в селищі Кольчине по вул.Шелестівській.

22 серпня 1995 року між ним і ОСОБА_7М укладено шлюб, який був зареєстрований в ЗАГС м.Мукачева.

Протягом 1993-1997 років фактично виключно його силами та за рахунок грошових коштів, які він заробляв, так як працював у сфері будівництва, ним було побудовано будинок №152 А по вул.Шелестівській в смт.Кольчино.

Рішенням виконавчого комітету Кольчинської селищної ради «Про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння» від 21.01.1998 р. №4 було затверджено акт прийомки в експлуатацію побудованого ними житлового будинку №152 А по вул.Шелестівській в смт.Кольчино. Пунктами 2, 3 цього рішення вирішено зареєструвати за ОСОБА_3 вказане домоволодіння та видати їй свідоцтво про право власності на це домоволодіння.

Після прийняття в експлуатацію вказаного житлового будинку, він з 16.06.1998 року був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 А.

Однак, в подальшому їхні шлюбні відносини не склалися і 21 квітня 2005 року шлюб між ним і відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3, на підставі вище зазначеного рішення виконкому Кольчинської сільської ради від 21.01.1998 року №4, було видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок від 04.05.2006 року.

В подальшому, 15 грудня 2007 року ОСОБА_3, без його відома та згоди продала вказаний будинок своєму синові ОСОБА_4

Вважає договір купівлі-продажу жилого будинку від 15.12.2007 року недійсним, оскільки такий було вчинено з порушенням вимог закону, так як він своєї згоди на його укладення не давав, а тому просив визнати цей договір недійсним. Вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, так як про спірний договір він довідався тільки у квітні 2016 року в Кольчинській селищній раді, де йому повідомили, що будинок проданий.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку від 15.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №7653.

В апеляційних скаргах представник відповідачів ОСОБА_1 і ТОВ «Кредитні ініціативи» просять скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ОСОБА_9 апеляційні скарги не визнав, просив їх відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 22 серпня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 листопада 2004 року, що набрало законної сили, розірвано. (а.с.106).

За час перебування у шлюбі сторони побудували житловий будинок №152 А по вул.Шелестівська (ОСОБА_7) в смт.Кольчино, Мукачівського району Закарпастької області, право власності на який було зареєстровано за відповідачко ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.05.2016 року, виданого виконавчим комітетом Кольчинської селищної ради на підставі рішення цієї ради від 21.01.1998 року за №4 (а.с.23-25).

15 грудня 2007 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами за №152 А, що знаходиться в смт.Кольчино, по вул.Шелестівська (ОСОБА_7) Мукачівського району Закарпатської області. Вказаний договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №7653 (а.с.26-27).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Оскільки вказаний житловий будинок сторонами був побудований за час шлюбу, тому такий належав їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово.

Позивач ОСОБА_2, як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку, посилається на те, що вище вказаний житловий будинок був відчужений відповідачкою ОСОБА_3 без його згоди на це.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода ОСОБА_2 на відчуження відповідачкою ОСОБА_3 належного їм на праві спільної сумісної власності житлового будинку №152 А по вул.Шелестівська (ОСОБА_7) у смт.Кольчино Мукачівського району Закарпатської області, і договір про відчуження відповідачкою нерухомого майна суперечить нормам ч.3 ст.65 СК України, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним правочину за яким відповідачка ОСОБА_3 відчужила вказаний житловий будинок відповідачу ОСОБА_4

Разом з цим, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 2 статті 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У справі, яка переглядається, суд виходив із того, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки про існування спірного договору позивач дізнався у грудні 2015 року, коли його сусід ОСОБА_10 повідомив про вселення в будинок сім»ї ОСОБА_5. Сам ОСОБА_11 в будинку після розірвання шлюбу в 2005 році не проживав і про порушене право своєчасно дізнатися не міг.

Проте, із зазначеним висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки суд не врахував вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й обєктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 21 квітня 2005 року, а спірний договір купівлі-продажу укладено 15 грудня 2007 року. Проте, до суду з даним позовом ОСОБА_11 звернувся у травні 2016 року, тобто через 11 років після розірвання шлюбу та через 9 років після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Судом встановлено, що позивач після розірвання шлюбу переїхав проживати у інший населений пункт Мукачівського району Закарпатської області, але залишився зареєстрованим за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 А Мукачівського району Закарпатської області. Колегія суддів вважає, що позивач мав обєктивну можливість дізнатися про спірний договір раніше, зокрема, протягом трьох років після розірвання шлюбу з метою вирішення питання про поділ спільно набутого майна подружжя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_11 слід відмовити за спливом строку позовної давності, та стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ТОВ «Кредитні ініціативи» сплачений ними судовий збір в розмірі по 606,32 грн. кожного за подачу апеляційної скарги на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника відповідачів ОСОБА_1 та третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» - задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Промінвестбанк», Кольчинської селищної ради про визнання договору купівліпродажу житлового будинку недійсним відмовити за спливом строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 606,32 грн., на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 606,32 грн. та на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :