АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5572/17 Справа № 202/2108/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2012 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №440890, виданим 21 лютого 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11), яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до заповіту від 27 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованому в реєстрі за №3-2984, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, права та обовязки, що належать їй на момент складання цього заповіту, а також права та обовязки, що будуть належати їй на день смерті, заповідала ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних частках.

Відповідно до спадкової справи №546/2012 від 24.07.2012 року, заведеної після смерті ОСОБА_7, яка померла 20.02.2012 року, Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_10 24.07.2012 року, ОСОБА_11 - 17.08.2012 року.

ОСОБА_11, який є батьком позивача, помер 31 березня 2017 року (а.с.6,43). ОСОБА_6, відповідачка по справі є дружиною померлого та матірю позивача (а.с.6).

Відповідачка ОСОБА_5 є спадкоємцем померлого ОСОБА_10.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 15 лютого 2017 року, відмовлено ОСОБА_12 у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння №70 у м. Дніпро по вул. Оренбурзька, після смерті ОСОБА_7, померлої 20.02.2012 року у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини.

Як вказав позивач він пропустив шестимісячний строк звернення з заявою для прийняття спадщини з поважних причин. Так, причиною пропуску встановленого строку є те, що у червні 2012 року він отримав травму правої ноги і з 07.06.2012 року по 27.08.2012 року знаходився під наглядом лікаря-хірурга у звязку з переломом зовнішньої кісточки справа зі зміщенням, посттравматичним артритом правого гомілкового суглобу. За станом здоровя він не міг самостійно пересуватися, потребував постільного режиму. Тому не зміг звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, у звязку з відсутністю поважних причин пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Отже, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

При цьому, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини можна вважати: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Відповідно до узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, затвердженого постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 6 "Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування", судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту проживання однією сім'єю, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 посилався на те, що стан його здоровя перешкоджав звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, на підтвердження чого він надав відповідну медичну довідку.

Як убачається із довідки Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 8 №45/14виданої 07 березня 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 в тому, що він знаходився під наглядом лікаря хірурга з 07.06.2012 року по 27.08.2012 рік у звязку з переломом зовнішньої кісточки справа зі зміщенням. Розриву бокових зв'язок правого колінного суглоба з гемартрозом. Посттравматичним артритом правого гомілкового суглобу. За станом здоровя самостійно пересуватися не міг, потребував постільного режиму (а.с.13).

Дослідивши зазначений докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що зазначені позивачем причини пропуску строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не свідчать про неможливість подання ним цієї заяви у встановлений законом строк та не пов'язані із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цієї дії і тому не можуть бути підставою для визначення йому додаткового строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Крім того, позивач не обґрунтував своє звернення до нотаріальної контори 15 лютого 2017 року, тобто майже через 5 років після спливу строку для прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

На думку колегії суддів, наданих позивачем доказів недостатньо для підтвердження поважності причин, які перешкоджали позивачу звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо неврахування судом того, що він не міг пересуватися за станом свого здоровя, а тому не міг звернутися до пошти, не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно з п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою, а особиста явка до поштового відділення Позивача не є обовязковою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді