Справа 688/1682/17
№ 2-к/688/1/17
Ухвала

Іменем України

08 серпня 2017 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.,

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівка Хмельницької області клопотання Можайського міського суду Московської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення російського суду на території України про стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в:

З Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області до суду надійшло клопотання Можайського міського суду Московської області Російської Федерації паро визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення російського суду на території України про стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_1.

В даному клопотанні вказано, що відповідно до Мінської Конвенції 1993 року про правову допомогу та правові відносини з цивільних, сімейних та кримінальних справ Можайський міський суд Московської області Російської Федерації просить визнати та виконати постанову Можайського міського суду Московської області від 02 червня 2016 року на території України в частині стягнення процесуальних витрат в розмірі 1 650 рублів з громадянина України ОСОБА_1.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Від матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла до суду заява про те, що на її адресу вул. Українська, буд. 67-а, кв. 48 по вул. Українській в м. Шепетівка Хмельницької області надходять судові повістки на імя її сина ОСОБА_3, однак він за даною адресою не проживає протягом останніх майже чотирьох років, його місцезнаходження їй невідоме, звязок з ним втрачений.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Можайського міського суду Московської області від 02 червня 2016 року з ОСОБА_3 стягнуто в дохід федерального бюджету процесуальні витрати в розмірі 1650 рублів.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами - членами СНД у м. Мінську 22 січня 1993 року (далі - Мінська Конвенція), визначено порядок визнання і допуску до виконання рішень, постановлених судами держав СНД.

Мінська Конвенція була ратифікована Верховною Радою України, тому її положення обов'язкові для виконання на території України.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Мінської Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню.

Водночас порядок розгляду клопотання передбачений нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

За вимогами ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Статтею 394 ЦПК України передбачені вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Зокрема, в ч. 2 зазначеної статті передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 53 Мінської Конвенції клопотання має супроводжуватися, зокрема, документом, з якого вбачається, що сторона, проти якої було ухвалене рішення та яка не брала участь у процесі, була належним чином та вчасно викликана до суду, а у випадку її процесуальної недієздатності, - належним чином представлена (п. «б» ч. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Мінської Конвенції суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд ухвалює рішення про примусове виконання.

Якщо умови не дотримані, зокрема коли відповідач не взяв участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик до суду, у визнанні рішень і наданні дозволу на примусове виконання може бути відмовлено (п. «б» ст. 55 Конвенції).

Вказані вище наслідки недотримання вимог Мінської Конвенції також закріплені в ч. 1 ст. 396 ЦПК України, відповідно до якої клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому засіданні через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" від 24 грудня 1999 року №12 роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Отже, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

За вказаних обставин, обов'язкові вимоги Мінської конвенції щодо долучення до матеріалів клопотання документів про підтвердження завчасного та належного повідомлення божника ОСОБА_1Г, про час та місце розгляду справи, заявником не виконані, що відповідно до положень п. «б» ст. 55 Конвенції є підставою для відмови у визнанні рішення і наданні дозволу на його примусове виконання.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості приймати участь в судовому засіданні, клопотання Можайського міського суду Московської області задоволенню не підлягає з підстав, передбачених п. 2. ч. 2 ст. 396 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 390-397 ЦПК України,

суд -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання Можайського міського суду Московської області Російської Федерації про визнання та виконання на території України постанови Можайського міського суду Московської області Ромсійської Федерації від 02 червня 2016 року на території України в частині стягнення процесуальних витрат в розмірі 1650 рублів з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: