АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 6-3684/2011 головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А.
апеляційне провадження №22-ц/796/3703/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року було видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 433/11 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в розмірі 613939 грн. 29 коп. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2016 року вказане рішення третейського суду було скасовано.

Посилаючись на скасування рішення третейського суду, на підставі якого було видано виконавчий документ, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий лист у справі № 6-3684/2011 про стягнення з нього на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про задоволення поданої заяви.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк"та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно заборгованість за договором кредиту у сумі 613939 грн. 29 коп. та витрати, пов'язані із вирішенням спору у третейському суді в розмірі 6506 грн. 61 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 11 грудня 2012 року видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 433/11 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в розмірі 613939 грн. 29 коп. та витрат, пов'язаних із вирішенням спору у третейському суді в розмірі 6506 грн. 61 коп.

19 вересня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва було розглянуто заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду від 29 квітня 2011 року у справі № 433/11 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, у задоволенні якої було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2011 року скасовано та постановлено нову про задоволення поданої заяви.

Рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2011 року у справі №433/11 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту скасовано.

Частиною другою ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: його було видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

У п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні й обґрунтовано відмовив у задоволенні поданої заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконавчий лист було видано на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року, яка є судовим рішенням та не скасована станом на час розгляду справи, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки виконавчий лист було видано на виконання рішення третейського суду при Асоціації українських банків, а не на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи з урахуванням вищевикладеного не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова